ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Справа№ 910/16803/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Алданової С.О.

Барсук М.А.

без виклику представників

перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022

у справі № 910/16803/21 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 47 439, 96 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 47 439, 96 грн. безпідставно списаних грошових кошів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно списані кошти з рахунку позивача за затримку вантажів по договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020 року.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності та відзив на позов, в якій відповідач просив відмовити в позові повністю, вказуючи про відсутність заперечень позивача щодо здійсненого відповідачем списання грошових коштів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/16803/21 позов задоволено. Ухвалено до стягнення з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" безпідставно списані грошові кошти в розмірі 47 439 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2.6. Правил зберігання вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.) за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми . У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 Правил користування вагонами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113).

Між тим, як установив суд, у складених відповідачем актах загальної форми ГУ-23 №0215, №0223, №0228, №0229 відсутні відомості про закінчення завантаження вагонів та їх вагу, а також відсутня інформація про відповідальну за це особу та обставини, що призвели до такої затримки.

Відхиляючи доводи відповідача про те, що заявлені вимог не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, місцевий господарський дійшов до виснвоку, що позивач не пропустив строків позовної давності.

При цьому суд вказав, що позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 45-денного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 45-денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту залізниць України та статті 315 Господарського кодексу України.

Закріплена ст. 315 ГК України позовна давність є спеціальною, проте позивач дізнався про порушене право 24.07.2020 на підставі отриманого переліку №20200723 про списання коштів з рахунку і звернувся з даним позовом 12.10.21р., тобто зі спливом встановленого строку ст. 315 ГК України, положень пунктів 134, 136 Статуту залізниць України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, рядом постанов Кабінету Міністрів України (від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 23 червня 2021 року N 657, від 29 червня 2021 року N 677, від 28 липня 2021 року N 787, від 11 серпня 2021 року N 855, від 18 серпня 2021 року N 889, від 13 вересня 2021 року N 954, від 20 вересня 2021 року N 1003, від 22 вересня 2021 року N 981, від 11 жовтня 2021 року N 1066,від 20 жовтня 2021 року N 1096 від 25 жовтня 2021 року N 1102, від 24 листопада 2021 року N 1240, від 29 листопада 2021 року N 1237, від 2 грудня 2021 року N 1246, від 15 грудня 2021 року N 1336, від 29 грудня 2021 року N 1407, від 30 грудня 2021 року N 1432, від 30 грудня 2021 року N 1435) неодноразово продовжено.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з`ясовано всі фактичні обставини справи та недосліжено докази, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, а саме: пункт 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, оскільки стаття 315 Господарського кодексу України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину, відтак, автоматичне продовження строків позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на неї не розповсюджуються.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував факт підписання позивачем накопучивальних карт без жодних заперечень, якими підтверджено правомірність списання відповідачем коштів за зберігання вантажу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними, тоді як рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 для їх розгляду визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2022, з огляду на відсутність у Північному апеляційному господарському суді матеріалів справи №910/16803/21, що унеможливило розгляд поданої апеляційної скарги, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16803/21; відкладено вирішення питання про подальший рух апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/16803/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

18.07.2022 матеріали справи № 910/16803/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

На підставі службової записки головуючої судді Кропивної Л.В. розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2450/22 від 25.08.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванняv суддів Барсук М.А., та Пономаренка Є.Ю. які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2022 для апеляційного розгляду справи №910/16803/21 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Алданова С.О., ОСОБА_1

Матеріали справи № 910/16803/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

На підставі службової записки головуючої судді Кропивної Л.В. розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2450/22 від 25.08.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванняv суддів Барсук М.А., та Пономаренка Є.Ю. які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2022 для апеляційного розгляду справи №910/16803/21 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Алданова С.О., ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/16803/21 залишено без руху та надано строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

У визначкний судом строк недоліки апеляційної скарги усунуті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/16803/21 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

На підставі службової записки головуючої судді Кропивної Л.В. розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/807/23 від 06.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення судді ОСОБА_1, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 для апеляційного розгляду справи №910/16803/21 визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Алданова С.О., Барсук М.А.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (надалі - Договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується Повідомленням про укладення договору №43-41564379/2020-001.

31.05.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 01.07.2020.

Згідно з п.1.1 Договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п.п. 1.6, 9.4 Договору зміни та доповнення до нього оприлюднюються перевізником на веб-сайті: http://uz-cargo.com/.

У пункті 8.1. Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 2.3.3. Договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531.

Пунктом 2.3.4. Договору встановлено, що відповідач зобов`язаний вести облік попередньої оплати, нарахованих та сплачених сум за здійснення перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати позивачеві відповідні розрахункові документи в електронній формі.

Оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника (п.4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору щодобово у продовж періоду виконання договору, відповідач надає позивачу переліки перевізних документів в електронному вигляді (надалі - переліки), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених позивачем.

24.07.2020 відповідачем сформовано та направлено позивачу Перелік № 20200723, згідно з яким 23.07.2020 з особового рахунку на підставі Накопичувальних карток №12071329, №12071330, №12071332 та №12071333 списано грошові кошти у сумі 47 439,96 грн з ПДВ за зберігання вантажу у вагонах та рухомого складу.

Позивач в позовній заяві зазначав, що відповідач безпідставно списав коши з рахунку позивача в розмірі 47 439,96 грн за зберігання вантажу у вагонах, оскільки надані відповідачем Акти загальної форми ГУ-23 №0215, №0223, №0228 та №0229 містять інформацію лише про здійснення ввезення вантажу у вагони та дозування, тобто про сам процес завантаження, натомість відомості про закінчення завантаження вагонів, як і про їх затримку в очікуванні оформлення перевезення з вини вантажовласника відсутні, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

За ст. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

У відповідності до п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 866/5087, із змінами (далі - Правила зберігання) за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Як передбачено ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Також, відповідно до п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, (далі - Правила складання актів) при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами; один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. (п. 3 Правил складання актів).

Оскільки Правила складання актів щодо порядку і вимог, що ставляться до актів загальної форми, мають бланкетний характер до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458, (далі - Правила користування вагонами та контейнерами), колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним застосування останніх при наданні оцінки актам загальної форми ГУ-23 № 2068, що містяться у матеріалах справи.

Виходячи зі змісту п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток № 6 до цих Правил), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Отже, з огляду на приписи п. 9 Правил зберігання вантажів, які вимагають для визначення періоду, за який сплачується збір за зберігання, встановлювати факт затримки вантажу, що засвідчується актом загальної форми, у сукупності з нормами п. п. 1, 3 Правил складання актів, п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, ст. 129 Статуту залізниць України, належним та допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 904/5743/16.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявні у матеріалах справи акти загальної форми ГУ-23 не містять відомостей про закінчення завантаження вагонів та їх вагу, інформації про віднесення відповідальності на конкретну особу та чітких відомостей про обставини, які призвели до такої затримки.

Інші підстави для списання відповідачем коштів з накопичувального рахунку відсутні.

Підписання позивачем без зауважень накопичувальних карт окремого юридичного значення для вирішення спору не має і не легітимізує допущені залізницею порушення при застосуванні нею санкцій до позивача.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача.

Відносно доводів апелянта про пропуск позивачем строків позовної давності на вимоги до залізниці, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 136 Статут Залізниці позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, статті 134, 136 Статут Залізниці є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу.

СЗ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до зазначених статей СЗ України вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004, і статтею 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Відтак положення статей 134, 136 СЗ України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 СЗ України та статтею 315 ГК України.

Подібна за змістом правова позиція викладена в Постанові ОП КГС ВС від 18.06.2021 у справі № 910/11949/20.

Моментом складання накопичувальних карток є 13.10.2020, списання коштів здійснено 25.10.2020, а позивач звернувся з позовом до суду 12.10.2021, тож позивач звернувся з позовом до суду у межах строку позовної давності .

Висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин вимогпункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України є хибним, оскільки стаття 315 Господарського кодексу України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину як у пункті 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, так і у пункті 7 розділу Прикінцеві положення Господарського кодексу України, тож автоматичне продовження строків позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на неї не розповсюджуються.

Подібна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №914/3716/21

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Висновок суду

Підстави для зміни судового рішення згідно з ч.1, 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте мотивувальну частину рішення господарського суду у даній справі слід змінити із викладенням її в редакції даної постанови із залишенням в силі його резолютивної частини.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/16803/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, із залишенням в силі його резолютивної частини.

3. Матеріали справи № 910/16803/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.09.2023.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.О. Алданова

М.А. Барсук