ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 910/2175/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Бурашнікова О.С.

відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен"

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 р.

у справі № 910/2175/23 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор і Ко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен"

про стягнення 620230,65 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Астор і Ко" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" про стягнення 620230,65 грн, з яких: 400000,00 грн заборгованості за договором поставки № Б/17/10/21 від 17.10.2021 р., 56803,87 грн пені, 19792,40 грн 3% річних та 143634,38 грн інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не здійснив повну оплату за поставлений ним товар та надані послуги, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 р. у справі № 910/2175/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор і Ко" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 56803,87 грн пені, 19792,40 грн 3% річних, 143634,38 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині стягнення 400000,00 грн заборгованості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем безпідставно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України та введенням з 24.02.2022 р. воєнного стану.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/2175/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Алданова С.О., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 р. витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/838/22 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/2175/23.

До суду 17.05.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/2175/23.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2101/23 від 13.06.2023 р. у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2175/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 9102175/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2175/23 та призначено до розгляду на 11.07.2023 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 р. було відкладено розгляд справи до 19.09.2023 р.

У судовому засіданні 19.09.2023 р. представник позивача надала усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник відповідача у судове засідання вдруге не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду скарги електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України та в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди бути присутнім у судовому засіданні.

При цьому відповідач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

17.10.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Астор і Ко" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" (далі - покупець) укладено договір поставки № Б/17/10/21 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар та надати послуги, найменування, кількість, ціна яких вказані в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.4 договору одночасно з постачанням товару постачальник передає покупцю паспорт якості на товар та товарно-транспортну накладну. Податкова накладна реєструється згідно чинного законодавства. Видаткові накладні та Акти надання послуг (за їх наявності) формуються та направляються покупцеві в електронному вигляді з використання сервісу "Вчасно" та/або M.E.Doc протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки товару (надання послуг).

Як передбачено п. 3.7 договору, перехід права власності на товар від постачальника до покупця наступає з дати оформлення видаткової накладної.

За п. 4.8 договору оплата вартості товару здійснюється покупцем в наступному порядку і в терміни: покупець оплачує товар на умовах та в строки, визначені в специфікації; датою здійснення платежу буде дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника; розрахунки проводяться в національній валюті України - гривні в безготівковій формі платіжним дорученням або готівкою через касу постачальника.

У відповідності до п. 5.1 договору товар вважається прийнятим по кількості та асортименту відповідно до кількості та найменування товару, зазначених у видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. Видаткові накладні, підписані сторонами, мають юридичну силу специфікацій в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України і є невід`ємними частинами цього договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021 року. У разі якщо до закінчення терміну дії договору сторони не виявлять бажання розірвати договір, то він вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 11.5 договору).

Відповідно до п. 1.3 угоди про врегулювання відносин електронного документообігу від 17.10.2021 р., яка є додатком до договору (далі - угода) сторони домовилися, що на виконання умов цього договору будуть застосовуватися наступні види електронних документів: рахунок-фактура; акт надання послуг; видаткова накладна; акт звіряння розрахунків.

Згідно з п. 2.2 угоди починаючи з дати підписання цієї угоди при виконанні умов договору будуть здійснювати підписання зазначених в п. 1.3 цієї угоди документів в формі електронних документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням сервісу "Вчасно".

Пунктом 2.6 угоди сторони погодили, що Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням ЕЦП стороною-одержувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з нанесеним нею ЕЦП.

Також до вказаного договору сторонами підписано специфікації № 1 від 17.10.2021 р. та № 2 від 22.10.2021 р., згідно з п. 2.1 яких умовами оплати є - стовідсоткова попередня оплата.

На виконання умов укладеного договору позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 200398,56 грн, а також здійснив поставку товару на загальну суму 952664,89 грн, що підтверджується актами надання послуг та видатковими накладними, а саме:

- акт надання послуг № 21204 від 22.11.2021 р на суму 44400,00 грн;

- акт надання послуг № 21103 від 20.11.2021 р. на суму 1706,88 грн;

- акт надання послуг № 21308 від 24.11.2021 р. на суму 5760,72 грн;

- акт надання послуг № 21041 від 19.11.2021 р. на суму 1280,16 грн;

- акт надання послуг № 21180 від 22.11.2021 р. на суму 46619,16 грн;

- акт надання послуг № 20821 від 15.11.2021 р. на суму 54406,80 грн;

- акт надання послуг № 20822 від 15.11.2021 р. на суму 38160 грн;

- акт надання послуг № 21368 від 25.11.2021 р. на суму 3157,73 грн;

- акт надання послуг № 20980 від 18.11.2021 р. на суму 4 629,91 грн;

- акт надання послуг № 21861 від 18.11.2021 р. на суму 277,20 грн;

- видаткова накладна № 20821 від 15.11.2021 р. на суму 436447,80 грн;

- видаткова накладна № 21103 від 20.11.2021 р. на суму 12455,04 грн;

- видаткова накладна № 21180 від 22.11.2021 р. на суму 377856,42 грн;

- видаткова накладна № 21308 від 24.11.2021 р. на суму 49954,32 грн;

- видаткова накладна № 20980 від 18.11.2021 р. на суму 41692,64 грн;

- видаткова накладна № 21041 від 19.11.2021 р. на суму 11335,79 грн;

- видаткова накладна № 21368 від 25.11.2021 р. на суму 22922,88 грн.

Вказані акти надання послуг та видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін з використанням ЕЦП (відповідно до умов п. 2.6 угоди).

В свою чергу, на виконання укладеного договору відповідач частково сплатив позивачу кошти в загальній сумі 753063,45 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 572 від 18.11.2021 р. на суму 529014,60 грн та № 99 від 21.02.2022 р. на суму 224048,85 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з передачі у власність покупцю товару та надати послуг на загальну суму 1153063,45 грн (200398,56 + 952664,89), а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з оплати їх вартості у строки, визначені умовами п. 4.8 договору, та на даний час має перед позивачем заборгованість в сумі 400000 грн (1153063,45 - 753 063,45 грн).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив повну оплату за поставлений ним товар та надані послуги, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження поставки позивачем товару та надання транспортних послуг за укладеним договором, а відповідачем не надано доказів оплати за вказаний товар надані послуги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 40000,00 грн заборгованості за договором поставки № Б/17/10/21 від 17.10.2021 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 56803,87 грн пені за загальний період з 16.11.2021 р. по 10.02.2023 р.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання проти термінів, обумовлених пунктом 4.8 договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення. Обчислення пені проводиться від суми простроченого платежу без обмеження термінів, встановлених частиною шостою статті 232 ГК України; 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому умовами укладеного договору, зокрема п. 6.2, сторони погодили, що обчислення пені проводиться від суми простроченого платежу без обмеження термінів, встановлених частиною шостою статті 232 ГК України.

Отже, враховуючи те, що встановлений в договорі розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 56803,87 грн пені за загальний період з 16.11.2021 р. по 10.02.2023 р. підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою, її розмір є арифметично правильним.

Також за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 19792,40 грн 3% річних та 143634,38 грн інфляційних втрат за період з 16.11.2021 р. по 10.02.2023 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Як було встановлено вище, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем за первісним позовом було допущено помилку у даті виникнення у відповідача прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 19792,40 грн 3% річних та 143634,38 грн інфляційних втрат за період з 16.11.2021 р. по 10.02.2023 р. є обґрунтованою, розрахунок здійснено арифметично правильно, відтак підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що позивачем безпідставно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України та введенням з 24.02.2022 р. воєнного стану, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Дійсно, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 р. було введено воєнний стан.

Згідно з листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, Торгово-Промислова палата підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Як передбачено ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 р. у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 р. у справі № 913/785/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Однак, укладаючи договір поставки № Б/17/10/21 від 17.10.2021 р. сторони не передбачили порядку звільнення від прострочення виконання свої зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Отже, враховуючи умови укладеного договору та норми чинного законодавства, доводи скаржника щодо наявності форс-мажорних обставин відхиляються.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 р. у справі № 910/2175/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2023 р. у справі № 910/2175/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві-Жен".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.09.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко