ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/641/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (вул.К.Острозького, 23, Дубно, Дубнівський район, Рівненська область, 35600, ) до Фізичної особи-підприємця Сімак Романа Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 63 111 грн. 89 коп.

учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників

ВСТАНОВИВ:

Суть спору

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради до ФОП Сімак Р.М. про стягнення 63 111,89 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги підприємство обґрунтовує тим, що 02.11.2020 між КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради і ФОП Сімаком Р.М. було укладено Договір №361 на відпуск теплової енергії, за умовами якого товариство зобов`язується надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Позивач зазначає, що відповідач порушує умови договору та за останнім, станом на 31.04.2023, обліковується заборгованість в розмірі 63 111,89 грн (з яких: 51 183,61 грн. - основний борг, 10 437,11 грн - інфляційні втрати, 1 491,17 грн. - 3 % річних).

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов, передбаченим ст. 165 ГПК України, що не позбавляє суд можливості, на підставі ч.2 ст. 178 ч.9 ст. 165 ГПК України, вирішити спір за наявними матеріалами справи згідно

Процесуальні дії у справі

30.06.2023 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради до ФОП Сімак Р.М. про стягнення 63 111,89 грн.

Ухвалою від 04.07.2022 позовну заяву КП "Дубнокомуненергія" залишено без руху, встановлено підприємству строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання до суду: - доказів підтвердження повноважень представника позивача; - зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; - доказів відправлення ФОП Сімаку Р.М. копії позовної заяви та доданих до неї документів (опис вкладення, накладна).

24.07.2023 від КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що підприємством усунуто недоліки позовної заяви: долучено розпорядження міського голови м. Дубно про продовження дії контракту з керівником КП "Дубнокомуненергія" - Петром Рухером (підписантом позовної заяви), додаткову угоду до контракту №95 від 05.02.2021, а також належні докази направлення відповідачу позовної заяви з додатками.

Ухвалою від 24.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.08.2023.

Отримання позивачем ухвали від 24.07.2023 підтверджується довідкою про доставку на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З адреси ФОП Сімак Р.М. ( АДРЕСА_1 ) повернувся конверт із ухвалою від 24.07.2023 (трек-номер 911) із зазначенням причин невручення "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в розумінні вимог ст. 242 ГПК України, вказана ухвала від 24.07.2023 вважається врученою відповідачу 07.08.2023 належним чином.

Ухвалою від 24.07.2023, зокрема, було запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов і встановлено строк - 15 днів з дня отримання даної ухвали. Відтак, строк на подання відзиву тривав до 22.08.2023.

З огляду на викладене, ухвалою від 15.08.2023 розгляд справи відкладено на 05.09.2023.

Отримання позивачем ухвали від 15.08.2023 підтверджується довідкою про доставку на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З адреси ФОП Сімак Р.М. ( АДРЕСА_1 ) повернувся конверт із ухвалою від 15.08.2023 (трек-номер 787) із зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи господарським судом.

При цьому враховуються правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.12.2022 у справі №910/1730/22: "у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст.ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.".

Ухвала суду від 15.08.2023, як і ухвала від 24.07.2023, надіслана на адресу місцезнаходження відповідача, а тому судом вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи господарським судом, ухвала, відповідно до ст. 242 ГПК України, вважається врученою 30.08.2023, а відповідач таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

В той же час, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, ухвалою від 05.09.2023 розгляд справи було відкладено на 19.09.2023.

12.09.2023 від КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради надійшло клопотання про долучення матеріалів справи доказів.

19.09.2023 представники сторін не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання.

Відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Провадження у справі відкрите 24.07.2023, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, таким чином, сторони мали достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді.

Оскільки явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, враховуючи положення ч. 1 ст. 202 ГПК України, зважаючи на обмеженість процесуального строку розгляду спору за правилами спрощеного позовного провадження, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута без участі представників сторін, за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

02.11.2020 між КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради та ФОП Сімаком Р.М. було укладено Договір №361 на відпуск теплової енергії (далі - Договір), за умовами якого підприємство зобов`язується надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2. та п. 1.4. Договору відпуск теплової енергії здійснюється після під`єднання і заключення даного Договору між підприємством і споживачем на підставі проектної, інвентарної та технічної документації. Теплова енергія подається Споживачу за адресою: м. Дубно, вул. Мирогощанська, 1.

Відповідно до п.п. 3.2.1. п. 3.2. Договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає підприємству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 25 числа поточного місяця. В разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим методом: по опаленню та вентиляції згідно з навантаженням зазначеним в Договорі; по гарячому водопостачанню по пропускній здатності вузла вводу при швидкості 2 м/с (п. 4.4. Договору).

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку №1 до договору не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 5.1., п.п. б) п. 5.2., п. 5.3. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів. Розмір щомісячної плати за опалення та підігрів води на момент укладання даного договору становить: теплоенергія на опалення: при наявності приладів обліку в розмірі 1 887,18 грн в місяць за 1 Гкал для інших споживачів. Споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства, при цьому споживач самостійно отримує рахунок.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Розрахунки споживача з підприємством за спожиту теплову енергію можуть здійснюватися в порядку планових платежів з обмеженням терміну до одного місяця (п.п. 5.4.1. п. 5.4. Договору).

Незгода споживача із вказаною в рахунку сумою вартості теплової енергії не є підставою для затримання її оплати (п. 5.6. Договору).

Відповідно до п. 5.7. Договору передбачено, що в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту в минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Сторони домовились, що підприємство має право стягувати суму боргу незалежно від моменту її виникнення (п. 5.8 договору).

Згідно з п. 5.10. Договору в інформативному порядку підприємством можуть направлятись рахунки споживачу. В рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного договору.

Споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також 3% річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції (п.п. 6.3.3 п. 6.3. Договору).

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що даний договір укладається терміном на 1 рік і набуває чинності з дня його підписання.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору №361, КП "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради надано послуг з теплопостачання за період з 01.10.2021 по 30.04.2023 на 92 197,16 грн (поставлено 13,937 Гкал теплової енергії), тоді як та ФОП Сімак Р.М., за аналогічний період, сплатив лише 41 013,55 грн, чим допустив заборгованість на 51 183,61 грн.

Сплата 41 013,55 грн підтверджується фіскальними чеками.

На підтвердження факту надання послуг та кількості використаної теплової енергії відповідачем надано акти виконаних робіт: №361 від 01.11.2021; №361 від 01.12.2021; №361 від 03.01.2022; №361 від 01.02.2022; №361 від 01.03.2022; №361 від 03.04.2022; №361 від 02.05.2022; №361 від 01.11.2022; №361 від 01.12.2022; №361 від 03.01.2023; №361 від 01.02.2023; №361 від 01.03.2023; №361 від 03.04.2023.

Станом на час розгляду справи, матеріали даної справи не містять доказів сплати споживачем 51 183,61 грн - заборгованості за спожиту теплову енергію.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок теплопостачальної організацій забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 цього Закону).

У силу вимог ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За п. 23 постанови КМ України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 40 постанови КМ України від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи, що позивач виконав свої зобов`язання з постачання теплової енергії, заразом відповідач розрахунків у повному обсязі не провів, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення в сумі 51 183,61 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% та інфляційних втрат, суд враховує положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Судом перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (21.11.2021-20.05.2023) та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача становить: 10 437,11 грн - інфляційні втрати, 1 491,17 грн. - 3 % річних.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладеному з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати за поставлений товар та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення заборгованості з урахуванням інфляційного збільшення і 3% річних.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і про стягнення з відповідача на користь позивача 51 183,61 грн. - основного боргу, 10 437,11 грн - інфляційних втрат, 1 491,17 грн. - 3 % річних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №452 від 27.06.2023, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради до Фізичної особи-підприємця Сімак Романа Миколайовича про стягнення 63 111 грн. 89 коп. -задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сімака Романа Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (вул.К.Острозького, 23, Дубно, Дубнівський район, Рівненська область, 35600, ) 63 111 (шістдесят три тисячі сто одинадцять) грн 89 коп., з яких: 51 183 (п`ятдесят одна тисяча сто вісімдесят три) грн 61 коп. - основного боргу, 10 437 (десять тисяч чотириста тридцять сім) грн 11 коп. - інфляційних втрат, 1 491 (одна тисяча чотириста дев`яносто одна) грн 17 коп. - 3% річних.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сімак Романа Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради (вул.К.Острозького, 23, Дубно, Дубнівський район, Рівненська область, 35600, ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "25" вересня 2023 року.

Суддя Юлія РОМАНЮК