ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 вересня 2023 року Справа № 903/546/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали за заявою фізичної особи - підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича

про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

по справі № 903/546/23

за заявою: Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк

до боржника: фізичної особи - підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича

про видачу судового наказу,

за участю представників-учасників справи:

від заявника (боржника): н/з;

від стягувача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть заяви: 27.06.2023 Господарським судом Волинської області було видано судовий наказ № 903/546/23 від 30.05.2023 року про стягнення з підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк 74999,34 грн заборгованості за кредитом, 13200,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 268,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 88467,74 грн.

Зазначена заборгованість виникла за анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання послуг Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк від 15.11.2021 року.

15.09.2023 боржник через систему Електронний суд подав заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість боржника за кредитним договором погашена 16.08.2023 у відповідності до укладеного 16.08.2023 договору про внесення змін до договору, яким є заява про приєднання до умов та правил надання послуг Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк від 15.11.2021 року, а зобов`язання припинено.

Ухвалою суду від 18.09.2023 прийнято заяву фізичної особи - підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню до розгляду.

19.09.2022 боржник через систему Електронний суд подав заяву про зупинення виконання судового рішення на підставі ст. 328 Господарського процесуального кодексу України. При обґрунтуванні заяви вказує, що виконавчий документ станом на момент розгляду заяви перебуває на виконанні у приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, яким 18.09.2023 року було направлено до банку у якому у заявника відкрито банківський рахунок платіжну інструкції про списання коштів за судовим наказом, що є предметом визнання таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим, з метою недопущення подвійного стягнення на кошти належні заявнику, просить суд зупинити виконання судового рішення до моменту завершення розгляду судом заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 20.09.2023 заяву фізичної особи - підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича про зупинення виконання судового рішення задоволено; зупинено виконання судового наказу Господарського суду Волинської області № 903/546/23 від 30.05.2023 до розгляду у даній справі заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

25.09.2023 заявник (боржник) через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про проведення судового засідання 25.09.2023 без його участі, вказав, що заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню підтримує та просить її задовольнити. Дана заява долучена до матеріалів справи.

25.09.2023 стягувач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав лист в якому вказує, що боржник повністю погасив заборгованість по кредиту від 15.11.2021 та сплатив судовий збір 16.08.2023. Даний лист з додатками приєднано до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви без участі представників сторін.

Розглянувши заяву про визнання судового наказу № 903/546/23 від 30.05.2023, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 р. та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.97, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким наказом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Першої судової палати КЦС від 13.03.2019 року по справі N 755/388/15-ц).

В межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

16.08.2023 між заявником та боржником було підписано договір про внесення змін до договору, яким є заява про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» від 15.11.2021 року разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» за адресою https://privatbank.ua/terms. Відповідно до пп. 1 п. І Додаткової угоди до Кредитного договору сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування позивальника перед банком за Договором на наступних умовах: 1). Станом на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість позичальника перед Банком за Договором, складається з: суми неповернутого кредиту 74999,34 гривень; суми нарахованих та не сплачених позичальником процентів за користування кредитом 13200,00 гривень; суми нарахованої та не сплаченої Позичальником комісії за управління фінансовим кредитом - 0 гривень.

Згідно п.п. 2 п. I Додаткової угоди до Кредитного договору позичальник зобов`язується в термін не пізніше 16.08.2023 (включно) здійснити погашення частини суми заборгованості за договором в розмірі 44099,67 гривень.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди до Кредитного договору за умови виконання Позичальником зобов`язання визначеного п.п. 2 п. І цього Договору про внесення змін, Банк зобов`язується здійснити прощення частини заборгованості за Договором, що залишиться не погашеною після виконання Позичальником зобов`язання визначеного п.п. 2) п. І цього Договору про внесення змін, зокрема: в частині суми неповернутого кредиту на 30899,67 гривень, суми нарахованих та не сплачених Позичальником процентів за користування кредитом на 13200,00 гривень, суми нарахованої та не сплаченої Позичальником комісії за управління фінансовим кредитом на 0 гривень.

Датою прощення заборгованості за Договором вважається дата остаточного погашення Позичальником заборгованості за Договором відповідно до п.п. 2 п. І цього Договору про внесення змін.

Судом встановлено, що на виконання умов Додаткової угоди до Кредитного договору Боржником було внесено на рахунок Банку грошові кошти в розмірі 44099,67 грн, що стверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 16.08.2023(а.с.49 на звороті).

Також квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 16.08.2023 стверджується внесення коштів в розмірі 268,40 грн(а.с.52).

Крім того, довідкою № 230818SU08055701 від 18.08.2023 року Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк стверджується відсутність заборгованості у клієнта Іванова Д.А..

Судом встановлено, що після внесення 16.08.2023 ОСОБА_1 суми коштів 44099,67 грн та судового збору в розмірі 268,40 грн, у відповідності п. 3 Додаткової угоди до Кредитного договору, його заборгованість в іншій частині(неповернутого кредиту на 30899,67 гривень та суми нарахованих та не сплачених Позичальником процентів за користування кредитом на 13200,00 гривень) згідно судового наказу № 903/546/23 від 30.05.2023 є прощеною 16.08.2023 Акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк.

Тобто, боржник добровільно 16.08.2023 погасив заборгованість в сумі 44099,67 грн та судовий збір в розмірі 268,40 грн, а в іншій частині на суму 44099,67 грн. банк простив йому борг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи, що обов`язок боржника відсутній повністю, наявна матеріально-правова підстава для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (зобов`язання боржника припинилося за домовленістю сторін - добровільним виконанням та прощенням боргу в іншій частині), заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 232, 234, 235, 328 ГПК України, суд,-

ухвалив:

1. Заяву фізичної особи - підприємця Іванова Дмитра Анатолійовича про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

2. Визнати судовий наказ № 903/546/23 від 30.05.2023 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги в строки та в порядку передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 26.09.2023.

Суддя А. С. Вороняк