ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/4411/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.09.2023 у справі №910/4411/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023, повний текст якого складений 16.06.2023

у справі № 910/4411/23 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер»

про стягнення 2 630 647,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 1 469 437,82 грн., 3 % річних в сумі 126 693,06 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 034 516,98 грн., нарахованих за порушення строків виконання обов`язку по оплаті поставленого за договором поставки № 120 від 04.08.2021 товару.

Позивач зазначив про те, що факт прострочення вказаного обов`язку, серед іншого, встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22, яке набрало законної сили у встановленому законодавством порядку.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, якими є наступні обставини:

- відповідачем порушено строк доплати 15% вартості поставленого позивачем товару, в той час як 85% вартості товару було сплачено належним чином;

- рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22 з відповідача стягнуто суму боргу в розмірі 2 774 555,34 грн., а відтак заявлені позивачем до стягнення у цій справі пеня, 3 % річних та інфляційні втрати у загальній сумі 2 630 647,86 грн. складають 95 % від суми стягнутого боргу, що є несправедливим та неспівмірним з розміром основного боргу та понесеними позивачем збитками;

- поставки товару за додатковою угодою № 8 відбувались безпосередньо перед повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну, а саме 22.02.2022 та 24.02.2022, а прострочення оплати сталось у зв`язку з прийняттям відповідачем відповідних управлінських рішень, що були пов`язані в першу чергу з убезпеченням свого персоналу, з виплатою заробітної плати та додаткових премій для можливості працівників виїзду за межі окупованих станом на 24.02.20223 територій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 469 437,82 грн. пені, 1 034 516,98 грн. інфляційних втрат, 126 693,06 грн. 3 % річних та 39 459,72 грн. судового збору.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем за спірним договором товару, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

Також, суд першої інстанції:

- дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань за спірним договором;

- зауважив відповідачу на тому, що нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України є не штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

- проаналізувавши доводи сторін, врахувавши фактичні обставини даної справи, розмір пені за порушення спірного договору, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, не знайшов виключних підстав для зменшення суми штрафних санкцій за ініціативою суду згідно зі ст. ст. 233, ГК України, ст. 551 ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» в стягненні надмірно великого розміру штрафних санкцій.

Крім того, скаржником заявлені клопотання про поновлення строку оскарження вищевказаного рішення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим без належного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, так як суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам та матеріалам справи, та в результаті прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для застосування норм ст. 233 ГК України, що стало підставою для ухвалення несправедливого та незаконного рішення.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що

- відповідач не здійснював жодної діяльності у період з 24.02.2022 по 16.05.2022, оскільки весь персонал знаходився у безпечних місцях, як на території України, так і за її межами, що свідчить про неможливість здійснення розрахунків у строк у зв`язку з фактичним припиненням діяльності;

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не звернув увагу на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 120 від 04.08.2021 та обставини непереборної сили, що не залежать від волі відповідача та стали перепонами для нормальної діяльності та належного виконання взятих на себе зобов`язань, в тому числі доплати позивачу за поставлений товар;

- як вбачається з рішення Господарського суду м. Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22, відповідач при появі будь-якої можливості здійснити оплату заборгованості, здійснював її без будь-яких зауважень, так протягом розгляду справи № 910/3550/22 у суді першої інстанції відповідачем було частково оплачена сума заборгованості у розмірі 5 759 844,21 грн., що своєю чергою підтверджує вчинення відповідачем усіх можливих дій щодо виконання зобов`язання з доплати за поставлений товар;

- водночас в діях позивача не вбачається підтримання добросовісної поведінки, оскільки він без будь-якого досудового врегулювання спору між сторонами звернувся одразу до суду, що характеризує його як особу, що намагається збагатитися коштом свого контрагента (відповідача) під час самого складного періоду у житті нашої країни, а саме під час повномасштабної війни з Російською Федерацією;

- значний розмір відповідальності, який суд першої інстанції вважав справедливим, фактично встановлює для відповідача обов`язок сплатити подвійну вартість поставленого товару, що є непропорційним заявленого розміру відповідальності наслідкам правопорушення вчиненого відповідачем;

- суд першої інстанції не врахував, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023, справу № 910/4411/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4411/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/4411/23.

19.07.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 залишено без руху та надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 47 351,66 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (Товариству з обмеженою відповідальністю «Новаагро»).

08.08.2023 від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків, до якої додані докази сплати судового збору в зазначеному розмірі та докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (Товариству з обмеженою відповідальністю «Новаагро»).

У період із 07.08.2023 по 25.08.2023 головуючий суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 до перегляду його у апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.09.2023 об 11:15 год.

04.09.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» надійшли заяви, в яких вони просять надати їм можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Вказані заяви задоволені ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023.

05.09.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що

- системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, однак, відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій;

- сторонами у додаткових угодах №7 від 20.01.2022 та № 8 від 21.01.2022 до договору поставки було встановлено відстрочення зі сплати поставленного товару, проте відповідач, навіть зважаючи на те, що договором була встановлена відстрочка зі сплати, порушував строк оплати товару, що носило систематичний характер, було не одноразовим, а постійним, що свідчить про недобросовісність поведінки та слугує не на користь зменшення розміру штрафних санкцій;

- відповідачем не доведено поширення форс-мажорних обставин на правовідносини сторін. У відзиві на позовну заяву по справі №910/4411/23 відповідач зазначив, що прострочення оплати вартості поставленого товару сталося у зв`язку з фактичним припиненням здійснення будь-яких платежів відповідачем та направлення обігових коштів на виплату працівникам для виїзду за межі Києва та Київської області напередодні ворожого вторгнення задля убезпечення життя та здоров`я, проте вказані твердження мають характер оціночних суджень, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому, по-перше, специфіка виконання грошового зобов`язання у безготівковій формі полягає у можливості здійснення банківської операції щодо перерахунку коштів з будь-якої точки країни або навіть світу, де наявний доступ до мережі Інтернет, а по-друге, відсутність у відповідача необхідних коштів не є надзвичайною і невідворотною обставиною та, відповідно, підставою для зменшення розміру штрафних санкцій;

- закон пов`язує зменшення розміру штрафних санкцій з поданням відповідного клопотання заінтересованою особою, а подаючи відповідне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, заінтересована особа має зазначити розмір до якого вона просить суд зменшити штрафні санкції, що узгоджується з принципом диспозитивності господарського процесу, однак, відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції так і не було заявлено такого клопотання;

- суд вправі зменшити за клопотанням особи лише штрафні санкції, натомість нарахування передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України є не штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті,

просить відмовити повністю у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про те, що орієнтовний (попередній) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 по справі №910/4411/23 становить 80 000,00 грн. та просив надати йому строк протягом п`яти днів з моменту винесення постанови для подання доказів понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи у апеляційному провадженні та розподілити такі витрати.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею, у період із 25.09.2023 по 28.09.2023 у відрядженні розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3818/23 від 25.09.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4411/23.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи № 910/4411/23, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

20.09.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням не неможливість участі представника відповідача в судовому засіданні, з огляду на зайнятість в іншому судовому засіданні, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Порадившись на місці, колегія суддів не зійшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання з огляду на наступне.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 26.09.2023 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що він не був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon».

Слід зазначити і про те, що повноважним представником юридичної особи є її керівник, доказів неможливості прийняти участь якого в судовому засіданні матеріали справи не містять.

При цьому окремо слід зауважити на тому, що до клопотання про відкладення не додано жодних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 26.09.2023 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Станом на 26.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні з наступних підстав.

04.08.2021 позивач (постачальник) та відповідач (покупець) уклали договір поставки № 120 (далі - Договір), в п. 1.1 якого погодили , що постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар, згідно умов Договору.

Товаром за даним Договором є пшениця 2, 3, 4 класу врожаю 2021 року (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору постачальник здійснює поставку товару на умовах CPT (Carriage Paid To (… named place of destination) згідно «Інкотермс» 2020 року, за винятком застережень, прямо передбачених цим Договором. Місце поставки визначається у Додаткових угодах до даного Договору (далі - склад покупця або пункт накопичення.

Згідно з п. 2.1 Договору кількість товару визначається у Додаткових угодах до даного Договору.

Остаточна вага товару визначається під час зважування при вивантаженні транспорту в пункті накопичення.

При зважуванні залізничних вагонів, у разі розбіжності між вагою брутто зазначеною в залізничній накладній та вагою по переважуванню більш, ніж на 0,8%, покупець негайно будь-яким зручним для нього способом інформує про це постачальника про такі розбіжності. У разі, якщо протягом 12 годи постачальник не надав відповіді та не розпорядився стосовно вивантаження таких вагонів, вагони вивантажуються автоматично, незважаючи на нестачу у них. У такому випадку постачальник не має права висувати претензії до покупця стосовно можливої нестачі. Постачальник має право вимоги додаткового переважування вагонів та бути присутнім особисто або надіслати свого представника для контрольного переважування товару. Додаткові витрати тобто: маневрові роботи, додаткове зважування, простій та використання вагонів, що виникають у зв`язку з переважуванням, пов`язаним з розбіжністю за вагою, будуть пере виставлені на постачальника.

У відповідності до п. 3.1 та п. 3.2 Договору ціна за одиницю товару вказується у Додаткових угодах до даного Договору. Вартість Договору складає загальну вартість поставленого товару.

Пунктом 4.1 Договору узгоджено, що постачальник повинен здійснити поставку товару у строки, вказані у Додаткових угодах до даного Договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору датою поставки партії товару вважається дата його прийняття на склад покупця, що підтверджується інформацією з електронного реєстру складу покупця.

Згідно з п. 5.1 Договору товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості - відповідно з вагою, зазначеною в приймальних документах складу покупця; по якості - відповідно до висновку, наданому лабораторією складу покупця.

Пунктом 5.3 Договору узгоджено, що для оплати товару постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи:

- рахунок-фактуру на передану партію товару у формі електронного документа відповідно до вимоги розділу 11 цього Договору та в строк визначений в Додатковій угоді до цього Договору;

- видаткову накладну на кожен день поставки відповідної партії товару у формі електронного документа відповідно до вимог розділу 11 цього Договору. Видаткові накладні підписуються з використанням сторонами електронного цифрового підпису (далі ЕЦП) протягом 1 робочого дня з дня отримання покупцем від постачальника такої видаткової накладної;

- надіслану через MedocIS податкову накладну для її узгодження з покупцем перед реєстрацією, а також таку податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, після її погодження з покупцем;

- копію посвідчення про якість зерна (форма 4), протоколи дослідження ГМО та показників безпеки;

- копію карантинного сертифікату (на вимогу покупця);

копію ветеринарного свідоцтва (форма 2) (на вимогу покупця);

- документи передбачені п. 12.3 Договору.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.1 Договору порядок оплати визначається сторонами у Додаткових угодах до даного Договору.

Умовою для виникнення у покупця обов`язку по оплаті товару є надання постачальником покупцю документів, визначених п. 5.3 та п. 11.3 цього Договору.

Пунктом 7.3.2 Договору визначено, що покупець зобов`язаний вчасно здійснювати оплату за цим Договором в розмірі, на умовах і в порядку, визначених Договором.

20.01.2022 сторонами укладено Додаткову угоду № 7 до Договору, за умовами пунктів 1-9 якої:

- продавець постачає наступний товар: пшениця 2 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 780,00 грн. без ПДВ за м.т., пшеницю 3 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 780 грн. без ПДВ за м.т. та пшеницю 4 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 202,00 грн. без ПДВ за м.т.;

- загальна кількість товару за цією Додатковою угодою складає 3 000 тон +- 5%;

- ціна товару, що поставляється за цією Додатковою угодою сплачується з урахуванням ПДВ у розмірі згідно з діючим законодавством України;

- загальна вартість товару за цією Додатковою угодою складає суму вартості всіх поставок;

- місце поставки: Ніка-Тера, МСП, ТОВ, 54052, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Корабельний район, вул. Айвазовського, буд. 23;

- покупець здійснює оплату 85 % вартості поставленої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у строк два банківських дні з моменту отримання документів, передбачених у розділі 5 Договору;

- залишок у розмірі 15% вартості поставленої партії товару оплачується покупцем протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації продавцем податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України, але не раніше дати отримання завірених паперових копій документів, визначених в розділі 12 Договору;

- не зважаючи на отримання покупцем від постачальника товару та документів, передбачених у розділі 5 Договору для оплати 15% вартості товару, покупець має право зупинити таку оплату у випадку наявності ризику неотримання бюджетного відшкодування ПДВ по операціях із постачальником по цій Додатковій угоді до дати підтвердження податковим органом отримання покупцем відшкодування ПДВ із сум, що підлягають оплаті;

- поставка товару в повному обсязі здійснюється в строк до 10.02.2022 включно.

21.01.2022 сторонами укладено Додаткову угоду № 8 до Договору, за умовами пунктів 1-9 якої;

продавець постачає наступний товар: пшениця 2 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 781,00 грн. без ПДВ за м.т., пшеницю 3 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 781 грн. без ПДВ за м.т. та пшеницю 4 кл., врожаю 2021 року вартістю 8 202,00 грн. без ПДВ за м.т.;

- загальна кількість товару за цією Додатковою угодою складає 2 000 тон +- 5%;

- ціна товару, що поставляється за цією Додатковою угодою сплачується з урахуванням ПДВ у розмірі згідно з діючим законодавством України;

- загальна вартість товару за цією Додатковою угодою складає суму вартості всіх поставок;

- місце поставки: Ніка-Тера, МСП, ТОВ, 54052, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Корабельний район, вул. Айвазовського, буд. 23;

- покупець здійснює оплату 85 % вартості поставленої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у строк два банківських дні з моменту отримання документів, передбачених у розділі 5 Договору;

- залишок у розмірі 15% вартості поставленої партії товару оплачується покупцем протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації продавцем податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України, але не раніше дати отримання завірених паперових копій документів, визначених в розділі 12 Договору;

- не зважаючи на отримання покупцем від постачальника товару та документів, передбачених у розділі 5 Договору для оплати 15% вартості товару, покупець має право зупинити таку оплату у випадку наявності ризику неотримання бюджетного відшкодування ПДВ по операціях із постачальником по цій Додатковій угоді до дати підтвердження податковим органом отримання покупцем відшкодування ПДВ із сум, що підлягають оплаті;

- поставка товару в повному обсязі здійснюється в строк до 11.02.2022 включно.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних № 1 від 24.02.2022 на суму 3 264 182,75 грн., № 15 від 14.02.2022 на суму 9 776 486,10 грн., № 15 від 16.02.2022 на суму 653 117,06 грн., № 14 від 14.02.2022 на суму 4 212 371,82 грн., № 11 від 22.02.2022 на суму 3 261 377,66 грн., № 16 від 14.02.2022 на суму 3 485 203,44 грн., № 19 від 14.02.2022 на суму 652 649,54 грн., № 17 від 14.02.2022 на суму 6 997 932,18 грн., № 20 від 14.02.2022 на суму 2 605 923,04 грн., № 18 від 14.02.2022 на суму 2 798 572,32 грн.

Також на виконання умов Договору позивачем зареєстровано податкові накладні № 1 від 24.02.2022, № 1 від 22.02.2022, № 3 від 10.02.2022, № 2 від 14.02.2022, № 1 від 14.02.2022, № 7 від 14.02.2022, № 5 від 14.02.2022, № 6 від 14.02.2022, № 5 від 16.02.2022, № 3 від 14.02.2022, № 4 від 14.02.2022.

З матеріалів справи слідує, що правовідносини сторін щодо поставки позивачем відповідачу товару за додатковими угодами № 7 від 20.01.2022 та № 8 від 21.01.2022 були предметом розгляду у справі № 910/3550/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 8 534 399,55 грн., у якій судами досліджувались та встановлювались обставини як поставки товару за додатковими угодами № 7 від 20.01.2022 та № 8 від 21.01.2022, так і строків та фактичного виконання відповідачем обов`язків по її оплаті.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22 встановлено, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2 774 555,34 грн.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судове рішення в справі № 910/3550/22 не може бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/4411/23, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді справи № 910/3550/22 зокрема щодо поставки товару, строку його оплати та обставин фактичного виконання відповідачем обв`язку по його оплаті, є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.

За обставин, що склалися колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого за додатковими угодами № 7 від 20.01.2022 та № 8 від 21.01.2022 до Договору товару встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для суду при вирішенні даної справи № 910/4411/23, а встановлені ними обставини повторного доведення не потребують.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 8.2 Договору в разі нездійснення відповідачем платежу відповідно до умов договору, він сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості поставленого, але неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого за додатковими угодами № 7 від 20.01.2022 та № 8 від 21.01.2022 до Договору товару, позивач відповідно до умов Договору має право нарахувати пеню, а відповідно до положень ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

При цьому, слід зазначити про наступне.

Положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умови договору про сплату пені за кожний день затримки оплати, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17 та від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

Водночас за змістом положень п. 7 розділу ІХ «Прикінцеві положення» ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, серед іншого, статтею 232 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

За таких обставин нарахування пені за період з 21.03.2022 по 29.11.2022 не суперечить положенням чинного законодавства.

Також, при розрахунку пені позивачем було враховано положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» згідно з якими розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, перевіривши виконані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів встановила, що такі розрахунки є арифметично вірними.

Щодо посилань відповідача на те, що несвоєчасне виконання ним обов`язків за спірним договором було наслідком обставин непереборної сили (форс-мажору) військової агресії Російської Федерації проти України, колегія суддів зазначає про таке.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У розділі 9 Договору сторонами погоджено, що:

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком дії непереборної сили, що знаходиться поза контролем сторін і безпосередньо вплинула на можливість виконання цього договору і яка не могла бути усунута розумними діями сторін. При цьому, термін виконання зобов`язань сторонами відстрочується відповідно на період часу, протягом якого діяли такі обставини (п. 9.1);

- про настання форс-мажорних обставин, передбачуваний термін їх дії і припинення, сторона для якої вони настали, сповіщає іншу сторону в письмовій формі протягом семи днів з моменту настання таких обставин (п. 9.2);

- настання форс-мажорних обставин повинно бути документально підтверджено ТПП України (п, 9.3);

- несвоєчасне повідомлення про обставини непереборної сили позбавляє відповідну сторону права посилатися на них (п. 9.4).

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання, що, відповідно до положень Договору, які є обов`язковими для сторін, позбавляє відповідача права посилатися на вказані обставини.

Також колегія суддів зазначає про наступне.

За умовами погодженими сторонами у Договорі настання форс-мажорних обставин повинно бути документально підтверджено ТПП України

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44(5) (далі - Регламент), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Торгово-промисловою Палатою України 28.02.2022 розміщено офіційний лист № 2024/02.0-7.1, в якому зазначено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Слід зазначити про те, що лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме за Договором, а матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором, який би і підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару.

При цьому, обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов Договору.

В свою чергу відповідачем не було надано сертифікату про форс-мажорні обставини, який би встановлював наявність форс-мажорних обставин саме за Договором.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за Договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків по оплаті поставленого товару, проте жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставини відповідачем до матеріалів справи долучено не було.

Також колегія суддів зауважує відповідачу на наступному.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.

Отже правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку по сплаті основного боргу відсутні.

Щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Як встановлено вище, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 902/417/18 та справі № 910/4411/23 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, у цій справі № 910/4411/23 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20).

Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.

З огляду на вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо можливості зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

У обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру неустойки в суді першої інстанції відповідач послався на те, що:

- відповідачем порушено строк доплати 15% вартості поставленого позивачем товару, в той час як 85% вартості товару було сплачено належним чином;

- поставки товару за додатковою угодою № 8 відбувались безпосередньо перед повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну, а саме 22.02.2022 та 24.02.2022, а прострочення оплати сталось у зв`язку з прийняттям відповідачем відповідних управлінських рішень, що були пов`язані в першу чергу з убезпеченням свого персоналу, з виплатою заробітної плати та додаткових премій для можливості працівників виїзду за межі окупованих станом на 24.02.20223 територій.

У апеляційній скарзі відповідачем додатково зазначено про наступне:

- відповідач не здійснював жодної діяльності у період з 24.02.2022 по 16.05.2022, оскільки весь персонал знаходився у безпечних місцях, як на території України, так і за її межами, що свідчить про неможливість здійснення розрахунків у строк, у зв`язку з фактичним припиненням діяльності;

- як вбачається з рішення Господарського суду м. Києва від 19.09.2022 у справі № 910/3550/22, відповідач при появі будь-якої можливості здійснити оплату заборгованості, здійснював її без будь-яких зауважень, так протягом розгляду справи № 910/3550/22 у суді першої інстанції відповідачем було частково оплачена сума заборгованості у розмірі 5 759 844,21 грн., що своєю чергою підтверджує вчинення відповідачем усіх можливих дій щодо виконання зобов`язання з доплати за поставлений товар;

- водночас в діях позивача не вбачається підтримання добросовісної поведінки, оскільки він без будь-якого досудового врегулювання спору між сторонами звернувся одразу до суду, що характеризує його як особу, що намагається збагатитися коштом свого контрагента (відповідача) під час самого складного періоду у житті нашої країни, а саме під час повномасштабної війни з Російською Федерацією;

- значний розмір відповідальності, який суд першої інстанції вважав справедливим, фактично встановлює для відповідача обов`язок сплатити подвійну вартість поставленого товару, що є непропорційним заявленого розміру відповідальності наслідкам правопорушення вчиненого відповідачем;

- суд першої інстанції не врахував, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Колегія суддів зауважує на тому, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Також колегія зауважує на тому, що відповідачем до матеріалів справи взагалі не додано жодного доказу на підтвердження наступних обставин:

- прийняття відповідачем відповідних управлінських рішень, що були пов`язані з убезпеченням свого персоналу, з виплатою заробітної плати та додаткових премій для можливості працівників виїзду за межі окупованих станом на 24.02.20223 територій;

- відповідач не здійснював жодної діяльності у період з 24.02.2022 по 16.05.2022, оскільки весь персонал знаходився у безпечних місцях, як на території України.

Слід окремо зауважити і на тому, що військова агресія Російської Федерації безумовно вплинула на матеріальне становище всіх учасників господарських правовідносин, а відтак, такі обставини однаковою мірою впливають як на відповідача, так і на позивача та, з огляду на вказане, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій адже вказане ставить відповідача у більш привілейоване становище, ніж позивача.

Слід зазначити і про те, що за приписами ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відсутність прибутку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, уклавшого з ним цей договір.

Також колегія суддів зазначає про те, що застосування позивачем до відповідача погодженої у Договорі штрафної санкції (пені), а таких 3 % річних та інфляційних втрат, право на стягнення яких встановлено чинним законодавством не може свідчити про недобросовісну поведінку позивача, а також порушувати такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність, розумність.

Слід окремо зауважити і на тому, що відповідач не був позбавлений у порядку встановленому Договором повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин та, з огляду на вказане, скористатись наданою Договором можливістю щодо відстрочення терміну виконання ним зобов`язання з оплати товару на період часу, протягом якого діяли такі обставини, проте таким правом не скористався.

Отже, колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру неустойки відсутні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності підстав для звільнення його від сплати пені в сумі 1 469 437,82 грн., 3 % річних в сумі 126 693,06 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 034 516,98 грн.. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4411/23.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4411/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала