ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023м. ХарківСправа № 922/2651/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Пономар Є. А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товарства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія", м.Київ (адреса: 01010, м.Київ, вул.Острозьких Князів, 32/2)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", м.Харків (адреса: 61109, м.Харків, вул.Безлюдівська,1)
про стягнення 36212310,44 грн
за участю представників:

позивача - Романенко О.М. (довіреність №265/23 від 29.12.2022 року);

відповідача - Клименко Т.В. (довіреність №Др-102-0923 від 04.09.2023 року).

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про стягнення заборгованості в розмірі 36212310,44 грн за договором купівлі-продажу природного газу №GASD-150420-14/12A167-144-20 від 15.04.2020 року, з яких: 25117260,02 грн - заборгованість за спожитий природний газ, 1350159,44 грн - пеня, 1316660,99 грн - 3% річних, 8428229,99 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі №922/2651/23 та призначено підготовче засідання на 25.07.2023 року.

06.07.2023 року відповідач надав до суду відзив (вх.№17579), в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надані реєстри відомостей щодо підтверджених торгових сповіщень в межах заявлених в позові періодів: за лютий 2021 року, квітень-грудень 2021 року, лютий 2022 року. Крім того, відповідач зазначив, що акти приймання - передачі природного газу за лютий 2021 року, квітень-грудень 2021 року, лютий 2022 року та рахунок заборгованості містять різну та суперечливу інформацію щодо ціни товару. Також відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів про набуття продавцем та покупцем по договору купівлі-продажу природного газу статусу члена Біржі (постійного або непостійного) або укладених договорів доручення з членом Біржі, типових форм біржових угод, свідоцтв та договорів, укладених на підставі біржових свідоцтв, зведеного реєстру біржових свідоцтв з зазначенням присвоєних Біржею реєстраційних номерів та дати проведення торгової сесії за період лютий 2021 року, квітень-грудень 2021 року, лютий 2022 року. Відсутні докази здійснення господарської операції по ввезенню природного газу на митну територію України в заявлені в позові періоди.

19.07.2023 року позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№18848), в якій позовні вимоги підтримував в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 25.07.2023 року було відкладено підготовче засідання на 08.08.2023 року.

01.08.2023 року представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№20258).

08.08.2023 року представник відповідача надав до суду письмові пояснення (вх.№21023).

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 08.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.08.2023 року, в якому було оголошено перерву до 07.09.2023.

23.08.2023 року представник відповідача надав до суду клопотання (вх.№22636) про зупинення провадження у справі, в якому просив суд повернутися до стадії підготовчого провадження та зупинити провадження у справі №922/2651/23 до закінчення розгляду кримінального провадження № 0000075 від 25.10.2022 року за ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 та ч.3 ст.27, ч.3 ст.209 Кримінального кодексу України.

04.09.2023 року представник позивача надав до суду заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.№23519.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження у справі та залишено без розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2023 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 20.09.2023 року.

Представник позивача у судовому засідання 20.09.2023 року позовні вимоги підтримував повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання 20.09.2023 року проти позову заперечував в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ" (Позивач, Продавець) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (Відповідач, Покупець) (ЕІС код: 56X01V) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №GASD-150420-14/12А167-144-20 (далі - Договір).

01.10.2020 року на підставі рішення учасника №187 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ" змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (далі - ТОВ "ЙЕ Енергія").

Відповідно до п. 1.1. Договору ТОВ "ЙЕ Енергія" зобов`язується передати у власність Покупцю з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно природний газ (далі - газ), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно з п.2.1. Договору обсяг газу, який повинен передаватися Продавцем та прийматися Покупцем за цим Договором, становить 50 000 000,00 м. куб. Обсяг передачі-приймання газу в розрізі газових діб (D) визначається Покупцем у добовій заявці в рамках договірного обсягу відповідно до цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

При цьому, згідно з п.4.3. Договору Сторони визначили, що ціна газу, розрахована відповідно до п.4.2. цього Договору, застосовується при складанні актів приймання-передачі природного газу та розрахунках за цим Договором.

Відповідно до п.5.1. Договору оплата замовленого обсягу газу здійснюється Покупцем на рахунок Продавця виключно грошовими коштами у національній валюті (гривні) протягом 120-ти робочих днів після закінчення кожного окремого місяця постачання обумовленого договором.

Згідно з п.6.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 5.1. Договору, продавець має право звернутись до покупця з вимогою про сплату пені в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.9.1. Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2020 року до 30 квітня 2021 року включно, а в частині проведення розрахунків- до їх повного здійснення.

Пунктом 9.2. Договору Сторонами визначено, що договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Кількість пролонгацій необмежена. При цьому, сторони погоджуються що обсяг, який має бути переданий Продавцем в наступному календарному році дорівнює обсягу, зазначеному в п.2.1. з можливим відхиленням зазначеним в п.2.3. цього Договору.

Додатковою угодою №1 від 15.04.2020 року п.2.2 сторони домовились про те, що починаючи з дати підписання Додаткової угоди, при виконанні умов Договору будуть здійснювати документообіг, в формі електронних документів, для підтвердження викладених в них господарських операцій з використанням системи "M.E.Doc".

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач надав Відповідачу послуги з постачання природного газу:

- у жовтні 2020р. - 1 145 712,38 куб.м, вартістю 8 425 007,45 грн.;

- у листопаді 2020р. - 6 800 278,73 куб.м, вартістю 60 412 996,21 грн.;

- у грудні 2020р. - 15 734 221,75 куб.м, вартістю 140 427 929,12 грн.;

- у січні 2021р. - 18 490 468,32 куб.м, вартістю 200 069 825,70 грн.;

- у лютому 2021р. -2 712 622,31 куб.м, вартістю 29 346 775,73 грн.;

- у квітні 2021р. -37 370,01 куб.м, вартістю 404 510,93 грн.;

- у травні 2021р. - 7 032,05 куб.м, вартістю 86 705,17 грн.;

- у червні 2021р. - 6 396,39 куб.м, вартістю 86 754,24 грн.;

- у липні 2021р. - 3 958,05 куб.м, вартістю 64 357,90 грн.;

- у серпні 2021р. - 3 560,38 куб.м, вартістю 70 354,54 грн.;

- у вересні 2021р. - 1 434,18 куб.м, вартістю 42 896,33 грн.;

- у жовтні 2021р. - 41 104,56 куб.м, вартістю 1 549 559,70 грн.;

- у листопаді 2021р. - З 244,41 куб.м, вартістю 121 665,37 грн.;

- у грудні 2021 р. - 510,00 куб.м, вартістю 23 066,69 грн.;

- у лютому 2022р.-450,00 куб.м, вартістю 21 951,00 грн.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивачем надані наступні акти приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печаткою сторін:

-№РГК80013903 від 31.10.2020 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у жовтні 2020р. - 1 145 712,38 куб.м, вартістю 8425007,45грн.;

- №РГК80014343 від 30.11.2020 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у листопаді 2020р. - 6 800 278,73 куб.м, вартістю 60412996,21 грн.;

- №РГК80018755 від 31.12.2020 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у грудні 2020р. - 15 734 221,75 куб.м, вартістю 140427929,12 грн.;

- №РГК81000148 від 31.01.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у січні 2021р. - 18 490 468,32 куб.м, вартістю 200069825,70грн.;

-№РГК81004058 від 28.02.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у лютому 2021р.-2 712 622,31 куб.м, вартістю 29346775,73грн.;

-№РГК81008305 від 30.04.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у квітні 2021р. - 37 370,01 куб.м, вартістю 404 510,93 грн.;

-№РГК81010071 від 31.05.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у травні 2021р. - 7 032,05 куб.м, вартістю 86 705,17 грн.;

- №РГК81011598 від 30.06.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у червні 2021р. - 6 396,39 куб.м, вартістю 86 754,24 грн.;

-№РГК81013388 від 31.07.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у липні 2021р. - 3 958,05 куб.м, вартістю 64 357,90 грн.;

-№РГК81015337 від 31.08.2021 року, відповідно до якого Позйвач передав Відповідачу природний газ у серпні 2021р. - 3 560,38 куб.м, вартістю 70 354,54 грн.;

- №РГК81017209 від 30.09.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у вересні 2021р. - 1 434,18 куб.м, вартістю 42 896,33 грн.;

-№РГК81019155 від 31.10.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у жовтні 2021р. -41 104,56 куб.м, вартістю 1549559,70 грн.;

-№РГК81022275 від 30.11.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у листопаді 2021р. - З 244,41 куб.м, вартістю 121665,37грн.;

- №РГК81024258 від 31.12.2021 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у грудні 2021р. - 510,00 куб.м, вартістю 23 066,69 грн.;

- №РГК82003320 від 28.02.2022 року, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу природний газ у лютому 2022р. -450,00 куб.м, вартістю 21951,00 грн.

Отже, всього за період жовтень 2020 року - лютий 2021 року Позивачем було передано Відповідачу загальний обсяг природного газу 44988363,52 куб.м, загальною вартістю 441154 356,08 грн.

З метою підтвердження обсягів фактично отриманого природного газу Відповідачем з жовтня 2020 року по лютий 2022 року Позивачем надано відповідний скрін з інформаційної платформи Оператора ГТС.

Позивач в позовній заяві зазначає, що Відповідачем в оплату за проданий природний газ всього було сплачено 416037096,06 грн. Таким чином, Відповідач здійснив оплату за отриманий природний газ частково, при цьому також допустив порушення термінів розрахунків, визначених умовами Договору.

Проведена відповідачем оплата покрила оплату вартості переданого Відповідачу природного газу у жовтні 2020 у сумі 8425007,45 грн, у листопаді 2020 - у сумі 60412996,21 грн, у грудні 2020 - у сумі 140427929,12 грн, у січні 2021 - у сумі 200069825,70 грн та частково у лютому 2021 - у сумі 6701337,58 грн (2701337,58 + 4000000,00).

Таким чином, позивач зазначає, що сума заборгованості відповідача за природний газ по Договору складає 25117260,02 грн, з яких: 29346775,73 грн - за лютий 2021, 404510,93 грн - за квітень 2021, 86705,17 грн - за травень 2021, 86754,24грн - за червень 2021, 64357,90 грн - за липень 2021, 70354,54 грн - за серпень 2021, 42896,33 грн. - за вересень 2021, 1549559,70 грн - за жовтень 2021, 121665,37 грн - за листопад 2021, 23066,69 грн - за грудень 2021 та 21951,00 грн - за лютий 2022.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані до матеріалів справи та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1,2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Позивач на виконання умов Договору, надав Відповідачу послуги з постачання природного газу з жовтня 2020 року по лютий 2022 року загальним обсягом 44988363,52 куб.м, природного газу на загальну суму 441154356,08 грн.

Факт поставки газу за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін з використанням кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, що передбачено умовами договору.

Обсяги фактично отриманого природного газу Відповідачем також підтверджуються інформацією, яка міститься на платформі Оператора ГТС та торговими сповіщеннями за період з 01.10.2020 по 28.02.2022 року.

Проте відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого позивачем природного газу не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 25117260,02 грн.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач здійснив оплату за отриманий газ лише частково.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі згідно з умовами договору.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за поставлений газ у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 25117260,02 грн за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 року.

Отже позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є правомірними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Щодо ціни природного газу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.180 ГК України сторони при укладанні договору повинні передбачити і погодити всі істотні умови, зокрема предмет, ціну та строк його дії.

Згідно з ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до чч.2,3 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в Договорі та додаткових угодах до нього погодили ціну природного газу та порядок її розрахунку, про що свідчать підписи уповноважених представників сторін на вказаних документах.

Більше того, за час дії Договору Відповідачем здійснювались конклюдентні дії, які підтверджують схвалення ним умов договору, зокрема, проводилась оплата, складались і підписувались акти приймання передачі природного газу, належним чином оформлялись додаткові угоди.

Ціна природного газу, яка зазначена в додаткових угодах до Договору, відповідає ціні, яка зазначена у відповідних актах приймання-передачі, а тому суд відхиляє доводи Відповідача про те, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ціни природного газу.

Щодо дефекту первинних документів та відсутності доказів фактичного здійснення господарської операції, суд зазначає наступне.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначаються Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 (далі- Закон № 996-XIV).

Відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 вказаного вище Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріали справи містять підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу, які містять всі необхідні зазначені вище реквізити.

Крім того, суд наголошує, що норми зазначеного закону регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із тим указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом № 996-XIV. Отже, такі обставини можуть підтверджуватись також іншими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Під дефектом актів приймання передачі природного газу Відповідач розуміє, що вони мають назву "акти приймання передачі природного газу до договору купівлі продажу природного газу №12А167-144-20 від 15.04.2020 року", в той час як між Сторонами укладений договір постачання природного газу з такими ж реквізитами (номер та дата).

Суд зазначає, що вказані недоліки є неістотними, оскільки вони не перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємств, від імені яких складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абзац 9 частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Крім того, під час розгляду справи Позивач повідомив, що між сторонам відсутні будь-які інші договори постачання природного газу, а отже суд відхиляє доводи Відповідача про те, що спірні акти не дають можливості ідентифікувати договір на виконання якого складено первинні бухгалтерські документи.

Відтак, вказані Відповідачем недоліки в актах приймання-передачі є неістотними та не можуть бути підставою для невизнання господарської операції.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати Відповідачем боргу за Договором в сумі 25117260,02 грн, суд визнає вимогу Позивача про стягнення з Відповідача 25117260,02 грн заборгованості за спожитий природний газ за Договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1350159,44 грн, 3% річних у розмірі 1316660,99 грн, інфляційні витрати у розмірі 8428229,99 грн.

Щодо пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до Договору у разі не виконання Покупцем умов пункту 5.1. Договору, Продавець має право звернутися до Покупця з вимогою про сплату пені в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені, суд дійшов висновку про їх вірність та задоволення позовних вимог в частині стягнення 1346941,07 грн пені.

В частині стягнення 3218,37 грн пені на суму боргу за вересень 2021 року суд відмовляє через невірний розрахунок, оскільки не може вийти за межі визначеного позивачем періоду.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Позивачем нараховано 3% річних та інфляційні на суму боргу по кожному акту, з урахуванням часткової оплати.

Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про їх арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 131660,99 грн 3% річних та 8428229,99 грн інфляційних втрат є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд зазначає, що Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, однак, у зв`язку з невірним розрахунком пені, позов підлягає частковому задоволенню.

В частині стягнення 3218,37 пені суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача до закінчення судових дебатів у справі заявлено усне клопотання про подання доказів на адвокатські витрати після ухвалення рішення.

Відповідно до чч.1,2 ст.221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (адреса: 61109, м.Харків, вул.Безлюдівська,1; ) на користь Товарства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (адреса: 01010, м.Київ, вул.Острозьких Князів, 32/2; ) заборгованість за спожитий природний газ по Договору купівлі-продажу природного газу №GASD-150420-14/12A167-144-20 від 15.04.2020 року у розмірі 25117260,02 грн, пеню у розмірі 1346941,07 грн, 3% річних у розмірі 1316660,99 грн, інфляційні витрати у розмірі 8428229,99 грн, крім того 543137,43 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.10.2023 року о 13:40 в приміщенні Господарського суду Харківської області, зал №104.

Позивачу протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "29" вересня 2023 р.

Суддя К.В. Аріт