27.09.2023Справа № 910/7641/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАКОНТ"
до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 10200954,77 грн
Суддя Сташків Р.Б. Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін:
від позивача - Копусь А.А.; Муляр Є.Г.
від відповідача - Балацький Я.А.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАКОНТ" до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 10200954,77 грн задоволено повністю.

Ухвалою суду від 13.09.2023 судом було призначено судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн, судове засідання призначено на 27.09.2023, надано відповідачу час для надання своїх заперечень.

25.09.2023 через відділ діловодства суду надійшло клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про зменшення судових витрат, відповідно до якого відповідач зазначає, що вартість наданих адвокатом послуг з правничої допомоги при розгляді даної справи є завищеним, позивачем паралельно було заявлено ідентичні за договорами позови, які мають однакову юридичну конструкцію і відрізняються виключно найменуванням продукції. У прохальній частині заперечень відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви позивача про покладення на відповідача заявленої суми витрат на правничу допомогу.

Позивачем 26.09.2023 були подані письмові пояснення на заперечення відповідача.

У судовому засіданні 27.09.2023 суд заслухав представників обох сторін. Представник позивача просив суд ухвалити додаткове рішення та покласти на відповідача 40000 грн витрат на правничу допомогу, а представник відповідача повністю заперечив щодо заяви позивача.

Розглянувши заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 40000 грн, суд зазначає наступне.

Так, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЮРИДИЧНА ФІРМА «КОПУСЬ І МУЛЯР» (далі - Адвокатське об`єднання) був укладений договір про надання правової допомоги від 27.04.2023 №ЮФКМ/104/2022 (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво Клієнта в Господарському суді міста Києва у справі з розгляду спору між Клієнтом та ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо стягнення з останнього суми основного боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат за порушення строків оплати за договором поставки від 30.06.2021 №75/130-21/11-121-01-21-10404, укладеного між Клієнтом та ДП «НАЕК «Енергоатом», з повним обсягом прав та повноважень передбачених відповідно до Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору загальна вартість юридичних послуг (гонорар) є фіксованою та становить 40000 грн без ПДВ.

Зазначена сума була в повному обсязі сплачена позивачем Адвокатському об`єднанню, що підтверджується банківською випискою за період з 28.04.2023 по 08.06.2023.

Після закінчення розгляду справи №910/7641/23 по суті, між позивачем та Адвокатським об`єднанням підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 14.09.2023 №1 з детальним описом наданих послуг на суму 40000 грн, з якого вбачається, що Адвокатським об`єднанням були надані наступні послуги:

- Консультація клієнта та дослідження документів щодо спору;

- Розробка правової позиції та стратегії захисту прав клієнта в суді першої інстанції;

- підготовка та направлення позовної заяви до Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 №1/ЮФКМ/104/2022;

- складання та подання відповіді на відзив від 12.06.2023;

- участь у судових засіданнях в приміщенні Господарського суду міста Києва (21.06.2023, 12.07.2023, 16.08.2023, 13.09.2023).

У статті 221 ГПК України вказано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Положенням статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач заперечуючи проти заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу просить суд відмовити у відповідній заяві, обґрунтовуючи тим, що: 1) позивачем не надано розрахунковий документ, який би свідчив про здійснення господарської операції між позивачем та адвокатом; 2) укладений між позивачем та відповідачем договір, за яким стягувались кошти у даній справі, не містить якихось складних юридичних конструкцій; 3) вартість наданої правничої допомоги у розмірі 40000 грн значно завищена і необґрунтована, зважаючи на підготовку адвокатом позивача єдиного процесуального документу незначної складності за ідентичними договорами по іншим справам.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України дослідивши надані позивачем докази на підтвердження об`єму наданих послуг, встановив, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн є підтвердженими, а відповідачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Крім того, суд врахував суму позовних вимог, заявлених позивачем до стягнення з відповідача, ступінь відповідальності сторін в даних правовідносинах, проведену адвокатом роботу з надання правової допомоги клієнту (позивачу) та дійшов висновку про правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем, у зв`язку із розглядом справи №910/7641/23, а саме у сумі 40000 грн.

Керуючись ст. 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "ДІАКОНТ" (Київська область, Фастівський район, село віта Поштова, вул. Набережна, 33; ідентифікаційний код 33870520) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків