ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 925/179/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бондар Л.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 12.09.2023,

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 (повний текст складено 08.06.2023)

у справі №925/179/23 (суддя Зарічанська З.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд»

про стягнення 248 625,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» (далі, відповідач) про стягнення 248 625,00 грн неустойки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що у серпні 2022 року за залізничною накладною №835140 від 30.08.2022 на станцію Дорнешть (Румунія) зі станції Дніпро-Головний Придніпровської залізниці відповідачем у залізничному вагоні №95986766 був відправлений вантаж (пшениця). На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 31.08.2022 за наслідками зважування вагону виявлено комерційну несправність, яка загрожувала безпеці руху (нерівномірне завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону), що є підставою для застосування до відповідача положень статті 16 Угоди про міжнародне залізничне сполучення із застосуванням до вантажовідправника неустойки у п`ятикратному розмірі провізної плати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 124 312,50 грн неустойки, а також 3 729,38 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд встановив, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ), оскільки в матеріалах справи відсутні докази затримання вагонів з вантажем у спірному міжнародному перевезенні на прикордонній станції Вадул-Сірет в Україні саме на ділянці залізниці з вузькою шириною колії, яка підпадає під сферу дії КОТІФ, та, враховуючи те, що перевідправлення вантажу згідно з ЦІМ не здійснювалось, а вантаж не був переданий на ділянку залізниці, що віднесена до списку залізничних ліній ЦІМ, які підпадають від сферу регулювання КОТІФ.

Водночас, присуджуючи до стягнення з відповідача вказану суму неустойки, суд зазначив, що згідно статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Так, Актом загальної форми №582 від 31.08.2022 перевізником встановлено, що у вагоні №95986766 виявлена різниця навантаження візків 2 650 кг, що перевищувала половину вантажопідйомності на вагон 625 кг, тобто, за доводами позивача, з якими погодився суд першої інстанції, мала місце комерційна несправність, що загрожувала безпеці руху та, відповідно, передбачені пунктом 5 параграфу 3 статті 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення підстави для застосування до вантажовідправника (відповідача у даній справі) неустойки у п`ятикратному розмірі провізної плати (49 725,00 грн х 5 = 248 625,00 грн).

Водночас, з огляду на заявлене відповідачем у судових дебатах клопотання про зменшення штрафних санкцій на підставі та в порядку частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, суд врахував доводи ТОВ «ЛНЗ Агро Трейд» стосовно того, що вантаж відповідача був примусово вивантажений у Дніпропетровській області на виконання розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна», а в подальшому, після того, як таке розпорядження було визнано таким, що втратило чинність, відповідальні особи ТОВ «ДМК «Дніпромлин» на виконання пункту 2 розпорядження від 17.04.2022 №138/0/527-22 начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації за участю вантажовідправника повторно навантажували зерно, яке було транспортоване позивачем, як перевізником, уповноваженим п. 3 розпорядження від 17.04.2022 № 138/0/527-22 начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації зі станції Дніпро-Головний, що підтверджується накладною №835140 (а.с. 11) до місця прибуття - Дорнешть.

Суд погодився із відповідачем, що навантаження здійснювалося в нестандартних умовах, особами, на які ТОВ «ЛНЗ Агро Трейд» не мав впливу та контролю (працівниками ТОВ «ДМК «Дніпромлин») виключно за розпорядженням начальника ОВА, без будь-яких письмових домовленостей з самим вантажовідправником, представник якого лише був присутній при завантаженні, проте не здійснював самі дії по навантаженню вантажу та не мав повноважень керувати працівниками ТОВ «ДМК «Дніпромлин», та, керуючись положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій на 124 312,50 грн, що є 50% від загальної суми штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 20.06.2023 (про що свідчить ідентифікатор поштового відправлення Укрпошти на конверті) Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 124 312,50 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження наявності підстав для зменшення судом розміру штрафу.

У свою чергу, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому зазначений штраф, відповідно до названих пунктів Статуту, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту, яким чітко визначено розмір штрафу.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, 23.06.2023 (про що свідчить ідентифікатор поштового відправлення Укрпошти на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- позиція позивача ґрунтується виключно на твердженні, що будь-яке недотримання технічних умов навантаження є обставиною, що загрожує безпеці руху, однак нерівномірне навантаження на візки вагона не є обставиною, що загрожує безпеці руху;

- нерівномірне навантаження на візки вагона може виникнути в ході транспортування сипучих вантажів, які перевозяться насипом. Норми навантаження на візки, визначені в абз. 2 пункту 4.3. Глави 1 ТУ, передбачені для навантаження нестандартних вантажів, які не можуть бути розміщені у відповідності до вимог абз.1 пункту 4.3. Глави 1 ТУ і виключно з ціллю збереження вагонів;

- відправником навантаження здійснено з вимоги глави 14 ТУ, яка врегульовує розміщення вантажів, що перевозяться насипом;

- відповідальність за статтею 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення настає за неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що виникли обставини, які загрожують безпеці руху. Вказані обставини повинні існувати одночасно, а не окремо;

- дана категорія справ в умовах блокування перевезень морським сполученням потребує особливої уваги, виваженого підходу, усестороннього дослідження обставин справи та технічних вимог до розміщення конкретних вантажів.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

25.07.2023 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

У відзиві позивач наголосив на тому, що матеріали справи містять докази, а саме акти загальної форми, які підтверджують факт порушення відповідачем вимог параграфу 3 статті 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Такого роду комерційна несправність як нерівномірне завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону, є загрозою безпеці руху.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» у справі №925/179/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 27.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/179/23, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

11.07.2023 матеріали справи №925/179/23 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 29.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» об`єднано в одне апеляційне провадження, розгляд справи вирішено здійснювати 29.08.2023.

25.07.2023 до суду апеляційної інстанції від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» - Губорєвої Яни Анатоліївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке мотивоване введенням воєнного стану.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2023 клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» - Губорєвої Яни Анатоліївни про участь у судовому засіданні 29.08.2023 режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

29.08.2023 (про що свідчить дата формування в системі «Електронний суд») до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» Кравченко М.О. надійшла заява про вступ її у справу №925/179/23 як представника.

29.08.2023 (про що свідчить дата формування в системі «Електронний суд») до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» Кравченко М.О. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у справі №925/179/23, мотивоване тим, що представник відповідача не зможе бути присутнім у судовому засіданні, так як перебуватиме у місті Шпола Черкаської області та не має змоги прибути до міста Києва, у визначений статтею 197 Господарського процесуального кодексу України строк заяву про участь у справі в режимі відеоконференції представник не подавав.

У судове засідання, призначене в режимі відеоконференції на 29.08.2023, з`явився представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» про відкладення розгляду справи №925/179/23 задоволено, розгляд справи №925/179/23 в режимі відеоконференції відкладено на 12.09.2023.

06.09.2023 (про що свідчить дата формування в системі «Електронний суд») до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» - Кравченко Мирослави Олімерівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» - Кравченко Мирослави Олімерівни про участь у судовому засіданні 12.09.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 12.09.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 12.09.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та підтримував доводи своєї апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 124 312,50 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача підтримував доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за залізничною накладною №835140 від 26.08.2022 на станцію Дорнешть (Румунія) зі станції Дніпро-Головний Придніпровської залізниці відправником - ТОВ «ЛНЗ Агро Трейд» відправлений вантаж (пшениця) (том 1, а.с. 11).

Відповідно до відомості вагонів ЦИМ/СМГС, що є додатком до накладної, відправлення здійснювалося у п`яти вагонах, серед яких вагон №95986766, вантажопідйомність якого 70,5, маса визначена відправником 69 200 кг, провізна плата 49 725,00 грн.

31.08.2022 представниками позивача на підставі статті 24 Статуту залізниць України на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці за наслідками зважування вагону виявлено комерційну несправність, що, як стверджує позивач, загрожувала безпеці руху, а саме нерівномірне завантаження візків, при чому нагрузка, що припадає на один з візків, перевищує половину вантажопідйомності вагону.

На підтвердження викладеного позивачем до матеріалів справи надані:

- Акт загальної форми №582 від 31.08.2022 за підписом двох представників перевізника, відповідно до якого встановлено, що у вагоні №95986766 фактична маса брутто склала 92 650 кг, тара вагона з ПД 23 550 кг; маса вантажу нетто по ПД 69 200 кг; фактична маса вантажу нетто 69 100 кг, що менше документу на 100 кг; різниця навантаження візків 2 650 кг, що перевищує половину вантажопідйомності вагону на 625 кг (том 1, а.с. 14);

- Протокол зважування вагонів на 150тн вагонних вагах, заводський № 032, станції Нижньодніпровськ-Вузол Придн.зал. за підписом чотирьох представників перевізника (том 1, а.с. 19);

- Технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (зввт) № 14 «Вагонні ваги», станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, власник ЗВВТ «Дніпровська дирекція залізничних перевезень»; вид ЗВВТ тензометричні, заводський №032, у якому зазначено, що міжповірочний інтервал ЗВВТ 12 місяців, остання повірка здійснена 27.09.2021 (том 1, а.с. 16-18);

- Виписка з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, відповідно до якої 30.08.2022 встановлено, що у вагоні №95986766, вантажопідйомність 70,5; брутто 92650, тара 23 550; нетто по документах 69 200; нетто фактич. 69 100; різниця завантаження візків 2650; поперечне зміщення центру маси 25; різниця (-100) (том 1, а.с. 20).

Через виявлення різниці завантаження візків вагон було затримано по станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці до усунення несправностей - виправлення навантаження.

Станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці подано повідомлення №1668 від 31.08.2022 на станцію відправлення Дніпро-Головний Придніпровської залізниці для повідомлення відправника про затримання вагону у зв`язку з виявленням зазначеного (том 1, а.с. 22).

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці здійснено виправлення навантаження, що засвідчено Актами загальної форми №36358 від 02.09.2022 (том 1, а.с. 14), №30125 від 03.09.2022 (том 1, а.с. 15).

Станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці направлено телеграфне повідомлення №123 від 02.09.2022 на станцію відправлення Дніпро-Головний Придніпровської залізниці про подальше слідування вагону за призначенням (том 1, а.с. 22).

За наслідками здійсненого виправлення навантаження працівниками перевізника здійснено контрольне зважування та відповідно до виписки з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах 03.09.2022 встановлено, що у вагоні №95986766, вантажопідйомність 70,5; брутто 92650, тара 23 550; нетто по документах 69 200; нетто фактич. 69 100; різниця завантаження візків 1300; поперечне зміщення центру маси 10; різниця (-100) (том 1, а.с. 21).

Залізнична накладна №835140, оформлена на відправлення вказаного вантажу, свідчить про те, що перевезення є міжнародним.

З огляду на вказане на підставі пункту 5 параграфу 3 статті 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення за виявлення нерівномірності завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону, наслідком чого є загроза безпеки руху, позивачем нараховано відповідачу неустойку у розмірі 248 625,00 грн (49 725,00 грн х 5), про що складено Акт загальної форми №22/ВЕСЬІ/СМГС__ (а.с. 13), стягнення якої і є предметом спору в даній справі.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ним не вчинялось порушення, передбачене статтею 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а тому відсутні будь-які підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій.

У даному спірному випадку, за твердженнями відповідача, нерівномірне навантаження візків не є обставиною, яка загрожує безпеці руху, прийомо-здавальниками станції Дніпро-Головний прийнято до перевезення вагони без зауважень, а нерівномірний розподіл вантажу всередині вагону міг статись в процесі руху під час здійснення маневрування складу, а тому з цих підстав не може ставитись у вину відповідачу.

Також відповідач, посилаючись на норми статті 29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, зазначив, що оскільки Комерційний акт не складався, це є ще одним свідченням того, що при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі невідповідність найменування, маси і кількості вантажу відомостям, зазначеним в накладній, встановлена не була.

Крім того, відповідач наголошував на тому, що вантаж, який був відправлений за накладною №835140 від 30.08.2022, з незалежних від відповідача, як експедитора, причин став предметом незаконних дій за наслідками Розпорядження Дніпропетровської ОВА від 12.03.2022 №41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна».

Також відповідач повідомляв, що позивачем протягом 6 місяців із дня винесення Акта загальної форми №22/ВЕСЬІ/СМГС про стягнення із відповідача штрафів не було вчинено жодних дій, що могли б інформувати відповідача про наявність зазначеного акту та штрафів, зокрема, не створено накопичувальну картку із відповідними штрафами. Крім того, позивачем не підіймалось питання щодо здійснення йому компенсацій чи відшкодування за проведення маневрової роботи, зважування вагонів, тощо.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Статтею 908 Цивільного кодексу України унормовано, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 6 статті 306 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі, Статут).

За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення (стаття 4 Статуту).

Як вірно встановив суд першої інстанції, правовідносини, за якими виник спір між сторонами у даній справі, є правовідносинами з перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні вантажу, відправником якого згідно накладної №835140 від 30.08.2022 є ТОВ «ЛНЗ Агро Трейд», а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про міжнародне вантажне сполучення (далі, Угода або УМВС) від 01.11.1951 (зі змінами внесеними до Угоди 06.06.2014 та 16.10.2015), учасником якої є Україна.

Відповідно до абз. 1 статті 1, § 3 статті 14 Угоди, даною Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезень вантажів по залізницям. Укладення договору перевезення підтверджується накладною.

У § 1 статті 15 Угоди встановлено, що в накладній повинен міститись визначений перелік відомостей в тому числі: найменування вантажовідправника, найменування вантажу і його код, вид упаковки.

Згідно з § 2 статті 15 Угоди в накладній крім відомостей, перерахованих у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститись такі відомості: заяви відправника що стосуються вантажу та інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

У § 1 статті 23 Угоди визначено, що перевізник має право перевірити чи дотримані відправником правила перевезення і відповідає відправка даним, вказаними відправником у накладній.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У § 5 статті 31 Угоди передбачено, що провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Відповідно до пункту 7.1. розділу 2 (накладна) Правил перевезення вантажів додаток 1 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразка за формою, наведеною в додатку 1 до цих правил. Накладна оформлюється і пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником і перевізником відповідно до приписів цих правил.

Згідно з пунктом 3.10.3. глави 11 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення, вантаж у вагоні розміщують рівномірно по всій площі підлоги вагона висотою навантаження не менше ніж на 100 мм нижче дверного огородження.

У пункті 4.3. глави 1 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення «Технічні умови розміщення та кріплення вантажів» передбачено, що загальний центр ваги вантажів повинен розташовуватися, як правило, на лінії перетину поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. У випадках, коли дана вимога не може бути виконана з об`єктивних причин (геометричні параметри вантажу, умови розміщення та кріплення), допускається зміщення центру ваги вантажів щодо поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. Допустима величина зміщення центру ваги в поздовжньому напрямку (відносно поперечної площині симетрії) при навантаженні вантажу і при перевірках на шляху прямування визначається відповідно до таблиці 9 в залежності від загальної маси вантажу у вагоні.

У відповідності до пункту 1.1.8. розділу І «Загальні вимоги щодо забезпечення збереження вагонів» Міждержавного стандарту ГОСТ 22235-76 у випадку необхідності несиметричного розташування вантажу у вагоні різниця у завантаженні візків не повинна перевищувати для 4-вісних вагонів - 10 т; 6-вісних - 15 т; 8-вісних - 20 т. При цьому навантаження, що припадає на кожний візок, повинне бути не більше половини вантажопідйомності вагону.

Вказаними положеннями визначена недопустимість перевантаження одного із візків понад половину вантажопідйомності вагону, що, як підтверджується матеріалами справи, і було виявлено представниками перевізника.

Відповідно до § 3 статті 19 Угоди, особа, яка здійснює навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Згідно з § 1 статті 23 Угоди перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством.

Відповідно до § 2 статті 23 Угоди, якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів і неустойок і статтею 32 Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально.

Як уже зазначалося, на підставі акту загальної форми №582 від 31.08.2022 перевізником було встановлено, що у вагоні №95986766 виявлено різницю навантаження візків 2 650 кг, що перевищувала половину вантажопідйомності на вагон 625 кг, тобто мала місце комерційна несправність, що загрожувала безпеці руху.

Під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що перевантаження візків у спірному випадку не становило небезпеки для руху.

Як вірно наголосив місцевий господарський суд, в Угоді дійсно не визначено, які саме обставини загрожують безпеці руху. Проте такі обставини встановлюються у кожному конкретному випадку.

Згідно статті 6 Статуту технічні умови навантаження і кріплення вантажів - обов`язкові для дотримання всіма учасниками перевезення вимоги щодо розміщення, закріплення, способу навантаження, розвантаження вагонів, забезпечення безпеки руху, збереження залізничногорухомого складу та вантажів.

Так, Угодою встановлено вимоги для навантаження вагонів, в тому числі недопущення перевантаження візків, саме з метою запобігання можливим перекосам, збільшення навантаження на залізничну колію, тощо, що безпосередньо і забезпечує безпеку руху, а тому недотримання таких вимог, всупереч доводам скаржника, очевидно і є обставинами, що загрожують безпеці руху.

Доводи скаржника про те, що зміщення насипного вантажу (пшениці) можливе в ході перевезення, внаслідок маневрування потягу, і пов`язане з фізичними властивостями даного вантажу колегією суддів оцінюються критично, оскільки відповідно до накладної №835140 вантаж перевозився у п`яти вагонах, а за результатами перевірки лише в одному вагоні було виявлено різницю навантаження візків, вага одного з яких перевищує половину вантажопідйомності вагону.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Пунктами 1.2., 2.1. Правил комерційного огляду поїздів і вагонів передбачено, що комерційний огляд поїздів здійснюється на пунктах комерційного огляду, які розташовуються на залізницях таким чином, щоб був забезпечений огляд всіх поїздів, що надходять на залізницю та відправляються зі станції, а також при перевезенні вантажів в межах однієї залізниці. Всі вагони, які прибувають і відправляються зі станції, де розташований пункт комерційного огляду, повинні оглядатися у комерційному відношенні. У додатку №2 до пункту 2.1. Правил комерційного огляду поїздів і вагонів наведено Перелік комерційних несправностей, за наявності яких вагони забороняється відправляти зі станції, серед яких, зокрема, вагони, завантажені понад вантажопідйомність.

Із наведеного вбачається, що перевізник одразу міг не встановити таку комерційну несправність, вагонів, а тому позивач, здійснюючи комерційний огляд на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, відповідно до вимог Правил комерційного огляду поїздів і вагонів виявив відповідні порушення.

Отже помилковими є твердження відповідача, що, прийнявши вантаж за накладною, перевізник погодився, що вантаж завантажено рівномірно.

Крім того, відповідно до статті 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Водночас, встановлена даною нормою відповідальність вантажовідправника за неправильність даних накладною не ставиться в залежність від факту прийняття перевізником товару за такою накладною.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

За приписами вказаної норми, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення ватажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформлюються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

Згідно з пунктом 5 параграфа 3 статті 16 Угоди відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що виникли обставини, які загрожують безпеці руху. Неустойка за пунктами 1, 2, 4, 5 цього параграфа стягується відповідно до приписів статті 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» в п`ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику, який виявив таке порушення.

Відповідно до параграфу 5 статті 31 Угоди провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Неустойка по пунктам, зокрема, 5 даного параграфа стягується в п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій було виявлено надлишок.

Отже, відповідна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень УМВС, якими чітко визначено розмір штрафу.

Матеріали справи містять докази порушення вимог параграфу 3 статті 16 УМВС відповідачем, а саме акти загальної форми, які складені з дотриманням вимог Правил складання актів. Відповідачем не доведено та не обґрунтовано належними і допустимими доказами обставин недостовірності таких актів.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення неустойки у розмірі 248 625,00 грн, який був розрахований з урахуванням провізної плати вагону №95986766 відповідно до відомості вагонів ЦІМ/СМГС, розмір якої становить 49 725,00 грн (49 725,00 грн х 5), вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на обов`язковості існування обох умов, визначених у параграфі 3 статті 16 Угоди, яка називається «Відповідальність за відомості, внесені у накладну», тобто, щоб існувала й неправильність, неточність або неповнота вказаних відправником у накладній відомостей (1) і виникли обставини, що загрожують безпеці руху (2).

Із цього приводу колегія суддів зазначає, що дійсно відомості щодо навантаження візків не зазначаються у залізничній накладній та відомості вагонів ЦІМ/СМГС до неї, проте, як встановлено судом вище, нерівномірне навантаження візків, недотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, є очевидною обставиною, що може спричинити небезпеку руху.

Отже, на переконання колегії суддів, встановлення обставини, що загрожує безпеці руху, якою у даному випадку є навантаження візків, що перевищувало половину вантажопідйомності на вагон, є достатнім для застосування до відповідача відповідальності за пунктом 5 параграфу 3 статті 16 Угоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 248 625,00 грн неустойки, нарахованої позивачем через нерівномірне завантаження візків, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються встановленими обставинами справи.

У свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, позивачем у судових дебатах під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, оскільки ситуація з неправильного навантаження візків склалася не з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про зменшення за клопотанням відповідача суми неустойки на 50% від заявленої до стягнення та відхиляє заперечення позивача, викладені в його апеляційній скарзі, з цього приводу, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц).

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18).

Положення статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).

Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Судом встановлено, що УМВС та Статут дійсно не містять відповідних положень щодо зменшення розміру неустойки, у той же час, згідно зі статтею 5 УМВС за відсутності відповідних положень у цій угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права. Відповідно, суд не позбавлений права застосовувати до спірних правовідносин положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Так, наприклад, Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі №904/907/22 при з`ясуванні можливості зменшення штрафу за прострочення доставки вантажу, що покладений на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», і дійшов висновку щодо можливості зменшення таких штрафних санкцій на 50%.

Можливість зменшення штрафних санкцій відповідно до норм статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, які визначені законодавством, що регулює перевезення вантажів на залізниці (Статуту залізниць України та Угоди), знайшла своє відображення також у постановах Верховного Суду від 21.04.2023 у справі №904/1725/22, від 20.04.2023 у справі №904/124/22.

Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та від 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Із урахуванням вищевикладеного, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Так, відповідач в обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру неустойки, зазначив, що листом від 18.03.2022 №МЮ-13/13 за підписом начальника служби комерційної роботи та маркетингу Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ «Українська залізниця» Дмитра Цапа, директора «ЛНЗ Агро Трейд» було повідомлено, що керуючись Законами України «Про оборону України», «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також на виконання розпорядження голови облдержадміністрації - начальника обласної військової адміністрації від 11.03.2022 «Про вжиття заходів схоронності майна в умовах воєнного стану», згідно до листа Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 11.03.2022 № 91/0/526-22, вагони [...міститься перелік вагонів...] були перенаправлені на станцію Дніпро-Головний одержувачу Дніпропетровська обласна військова адміністрація, з подачею на під`їзну колію ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН», для відповідального зберігання, про що начальникам станцій відправлення Віринський завод Півд. та Білопілля Півд. було надане оперативне повідомлення від 15.03.2022 № 145 щодо необхідності повідомлення вантажовідправника про переадресування вказаних вище вагонів. Згідно з розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22, майно-вантаж з зазначених вище вагонів, буде примусово відчужено на користь територіальної оборони...».

Розпорядженням від 17.04.2022 №138/0/527-22 начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації «Про втрату чинності розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22» було постановлено:

1. Визнати таким, що втратило чинність, розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 № 41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна»;

2. Зобов`язати ТОВ «ДМК «Дніпромлин» () повернути передане на відповідальне зберігання майно, визначене розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна» та додатком до нього, власникам майна (вантажовідправникам).

Залучити власників майна або вантажовідправників до участі у завантаженні майна у вагони. Передачу майна оформити відповідними актами приймання-передачі.

3. Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» вжити заходів із транспортування вагонів з майном, визначеним розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна» та додатком до нього, за призначенням, або за заявками вантажовідправників, або власників майна.

Зазначеним підтверджується, що вантаж відповідача був примусово вивантажений у Дніпропетровській області на виконання розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 12.03.2022 №41/0/527-22 «Про примусове відчуження майна», а в подальшому, після того, як таке розпорядження визнано таким, що втратило чинність, відповідальні особи ТОВ «ДМК «Дніпромлин» на виконання пункту 2 розпорядження від 17.04.2022 №138/0/527-22 начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації за участю вантажовідправника повторно навантажували зерно, яке було транспортоване позивачем, як перевізником, уповноваженим пунктом 3 розпорядження від 17.04.2022 №138/0/527-22 начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації зі станції Дніпро-Головний, що підтверджується накладною №835140 (том 1, а.с. 11) до місця прибуття - Дорнешть.

Отже дійсно, як вказує відповідач, навантаження здійснювалося в нестандартних умовах, особами, на які ТОВ «ЛНЗ Агро Трейд» не мало впливу та контролю (працівниками ТОВ «ДМК «Дніпромлин») виключно за розпорядженням начальника ОВА, без будь-яких письмових домовленостей з самим вантажовідправником, представник якого лише був присутній при завантаженні, проте не здійснював самі дії по навантаженню вантажу та не мав повноважень керувати працівниками ТОВ «ДМК «Дніпромлин».

Доказів протилежного позивачем в апеляційній скарзі не наведено, як і не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок допущеного відповідачем, як особою, що значиться відправником у залізничній накладній та на яку покладається відповідальність за нерівномірне завантаження візків, порушення.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду та вважає повідомлені відповідачем суду обставини об`єктивними підставами для зменшення розміру штрафних санкцій на 124 312,50 грн, що є 50% від загальної суми штрафних санкцій, з огляду на відсутність існування збитків, що завдані позивачеві та враховуючи інтереси відповідача. Суд враховує, що дії по вивантаженню та завантаженню вантажу відповідача у Дніпропетровській області особами, які не несуть відповідальність за рівномірність навантаження вагонів, здійснені поза волею відповідача, а на виконання розпоряджень начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації.

Також судом обґрунтовано враховано, що відповідно до доказів, поданих самим позивачем, відповідач сплатив за всі дії щодо зважування, перезавантаження, маневрування вагону тощо у зв`язку із виявленим порушенням - нерівномірним завантаженням візків у вагоні. Отже відповідач добросовісно виконав свої зобов`язання і жодним чином не ухилявся від виконання своїх обов`язків за договором перевезення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого зменшення розміру неустойки не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржниками не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість прийнятого судового рішення про задоволення позову на суму 124 312,50 грн, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» у даній справі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання апеляційних скарг на рішення суду згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та відповідача відповідно.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ Агро Трейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 01.06.2023 у справі №925/179/23 залишити без змін.

Матеріали справи №925/179/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.10.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка