ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. Справа №909/341/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу Житлово - будівельний кооператив "Радислав" б/н від 05.07.2023

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 суддя: Максимів Т. В., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 13.06.2023

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд"

до відповідача Обслуговуючого кооперативу Житлово - будівельний кооператив "Радислав"

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 50 097,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (надалі ТзОВ "Прикарпатенерготрейд") звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу Житлово - будівельний кооператив "Радислав" (надалі ОК ЖБК "Радислав") про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 50 097,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, що виникли з відносин постачання електричної енергії, в частині проведення оплати.

Як на правову підставу позову посилається на ст.ст. 526, 530, 627, 629, 610, 611 ЦК України, ст.179, 193 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 позов задоволено. Стягнуто з ОК ЖБК "Радислав" на користь ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" 50 097,60 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, а також 2 684,00 грн. судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії в строк, встановлений договором підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 50 097,60 грн. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Що стосується задоволення вимог, щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що враховуючи підготовку адвокатом документів для подання до суду, підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості відповідними документами, а також задоволення позову та відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, адвокатські послуги у розмірі 8 000,00 грн. є співмірними та обгрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що в провадженні господарського суду перебуває справа №909/544/21 за позовом ТОВ Прикарпатенерготрейд до ЖБК Радислав, ОК ЖК Родина про солідарне стягнення 185 589,87 грн. заборгованості за спожиту електроенергію та за зустрічним позовом ОК ЖБК Радислав до ТзОВ Прикарпатенерготрейд та ОК ЖК Родина про визнання договору поруки удаваним та визнання договору постачання електричної енергії недійсним. Однак, позивач не чекаючи набрання законної сили у справі № 909/544/21, в якій може бути встановлений дійсний розмір заборгованості за спожиту електроенергію згідно договору № 2901350 звернувся до суду з даним позовом.

Щодо підсудності даної справи скаржник зазначає, що справа №909/341/23 належить до іншої територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки відповідно до положень ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Відповідач ОК ЖБК "Радислав" зареєстрований за адресою в с. Солонка Львівської області.

У відповідності до вимог ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Враховуючи вказане відповідач вважає, що справа №909/341/23 підлягає скасуванню та направленню на розгляд до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В апеляційні скарзі відповідач вказує також на те, що представник позивача навмисно приховав факт того, що за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2901350 за період січень-березень 2023 було проведено платежі в сумі 65 714,83 грн., які повністю покривали витрати за електроенергію в грудні 2022 року. Вказані платежі здійснювались через персональний кабінет споживача на офіційному сайті ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", як і передбачено п. 6 комерційної пропозиції договору №2901350.

Щодо правових витрат, зазначає про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та неспівмірним витраченому адвокатом часу на представництво інтересів позивача. Також вказує на те, що йому не надсилались докази витрат на правову допомогу в справі, відтак він був позбавлений можливості заперечити проти заявленої суми витрат.

Узагальнені заперечення позивача

ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду від 13.06.2023 в справі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо підсудності даної справи позивач зазначає, що предметом договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2901350 є постачання електричної енергії до житлового комплексу за адресою: ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, яке є місцем виконання зобов' язання за договором.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що предметом спору є вимоги про стягнення заборгованості за договором №2901350 з постачання електричної енергії, місцем виконання якого є Івано-Франківська область, то в цьому випадку застосуванню підлягають положення ст. 29 ГПК України.

З цих підстав правила територіальної підсудності, судом першої інстанції не порушені, і в цій частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Позивач заперечив доводи апеляційної скарги та зазначив, що відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції не заявляв про непідсудність справи та не вказав поважності причин не подання такої.

Щодо доводів апелянта про оплату обсягу спожитої електроенергії за грудень 2022 платежами за період січень-березень 2023, позивач вказує, що згідно даних ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", які відображені в персональному кабінеті споживача на офіційному сайті постачальника та долучені відповідачем до апеляційної скарги, є тільки один платіж 20.01.2023 на суму 3 005,00 грн. із зазначенням в платіжному документі призначення платежу: «за спожиту електричну енергію в грудні 2022 згідно договору №29011350/1 від 30.01.2019, (Шутка Т.М. Сулейманов Р.Н, Потоцький, Стефанюк, Бурлачук, Велігжаніна). Всі решта платежів у період січень-березень 2023 року, на які посилається відповідач не містять у призначенні платежу посилань за період грудень 2022. Крім того, жоден з платежів не здійснено ОК ЖБК «Радислав», як платником.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивач вказує, що безпідставними є посилання апелянта на те, що йому не надсилалися докази витрат на правову допомогу оскільки 31.05.2023 позивачем направлено їх на адресу відповідача, цінним листом з описом вкладення.

Апеляційне провадження у справі

Ухвалою Західного господарського апеляційного суду 10.07.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі №909/341/23 (колегією суддів у складі головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.).

За вимогами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Як встановлено судом, між ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" та ОК ЖБК "Радислав" укладено договір на постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг № 2901350 від 14.12.2018 (далі - договір) на підставі поданої заяви-приєднання від 14.12.2018, згідно умов якої початок постачання з 01.01.2019. (а.с. 10-15).

Погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її) споживач засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі.

Цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору (п. 1.1).

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (п. 1.2).

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1).

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (п. 2.2).

Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору (п. 3.3).

Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні (п. 3.4).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору (п. 5.1 договору).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п. 5.2).

Відповідно до заяви-приєднання визначено об`єкт, на якому здійснюється постачання електричної енергії:

- ур.Чобіт, с.Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська обл., 77423 (а.с. 10).

У додатку 3 до договору про постачання електричної енергії "Комерційна пропозиція № 2 "Для побутових потреб (по факту)" сторони визначили таке (а.с. 16-18).

Розрахунковий період - календарний місяць (розрахунковим періодом вважається період, який починається з 01 числа поточного місяця та триває до 31 числа включно) (п. 3додатку № 3 до договору).

Термін оплати рахунків 5 робочих днів від дати отримання рахунку (п. 5.3. додатку № 3 до договору).

В п. 6 цих комерційних пропозицій передбачено, що здійснення розрахунків, отримання рахунків, актів, повідомлень сторони проводять в електронному вигляді через онлайн-систему "Персональний кабінет" на вебсайті постачальника. Такі електронні документи визначаються сторонами як офіційні. Споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії не пізніше десятого календарного дня, наступного за розрахунковим періодом у персональному кабінеті. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем через персональний кабінет на 10-ий календарний день, наступний за розрахунковим періодом - він вважається таким, що вручений постачальником споживачу десятого календарного дня, наступного за розрахунковим періодом та споживач вважається з ними ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення.

В грудні 2022 року споживач використав 29 820 кВт/год. електричної енергії на суму 50 097 грн 60 коп., що підтверджується рахунком № 221219 від 31.12.2022, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с.19).

В порушення договірних зобов`язань відповідач вказану в рахунку суму не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 50 097 грн 60 коп.

Норми права та висновки з яких виходить апеляційний суд

В спростування доводів скаржника щодо непідсудності даної справи господарському суду Івано-Франківської області колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 27 ГПК визначено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів .

Згідно ч.1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання (ч. 1 ст. 197 ГК України).

Як встановлено судом, предметом договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2901350 є постачання електричної енергії до житлового комплексу за адресою ур. Чобіт, с. Угринів, Тисменицький р-н, Івано-Франківська обл., 77423, що в даному випадку є місцем виконання зобов`язань за даним договором.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування положень ст. 29 ГПК України, та подання позовної заяви за вибором позивача до господарського суду Івано-Франківської області, а відтак судом не порушено правил визначення юрисдикції (підсудності) при вирішенні даної справи.

Окрім того, колегія суддів погоджуючись із запереченнями поданими на апеляційну скаргу позивачем, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено про непідсудність справи Господарському суду Івано-Франківської області та не наведено в апеляційній скарзі обставин, які б унеможливлювали подання такої заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли у сторін в даній справі регулюються, зокрема, Законом України Про ринок електричної енергії, оскільки вони пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України та Правилами роздрібного ринку електричної енергії затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018.

Враховуючи положення п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії сторони у цій справі належать до учасників ринку електричної енергії.

Відповідно до положень статті 4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

У відповідності до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду встановила, що з 14.12.2018 відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Як визначено ч. 3 ст. 58 Закону України Про ринок електричної енергії споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив 50 097,60 грн. за постачання електричної енергії за грудень 2022.

Щодо тверджень відповідача про здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію на підтвердження чого ним надано роздруківку з персонального кабінету споживача на офіційному сайті ТОВ Прикарпатенерготрейд за означеним договором №2901350 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень п. 4.24. Правил роздрібного ринку електричної енергії , затверджених постановою НКРЕЕКП від 14.03.2018 № 312( зі змінами) у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію сторони за взаємною згодою укладають договір щодо реструктуризації заборгованості та оформлюють графік погашення заборгованості, який є додатком до договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору щодо реструктуризації заборгованості та оформленого графіку погашення заборгованості, сторони протилежного не стверджували.

Натомість з долучених скаржником до матеріалів справи роздруківок з персонального кабінету споживача не вбачається здійснення оплати згідно договору №2901350 від 14.12.2019 за грудень місяць 2022, а відтак такі не є доказом сплати заборгованості за заявлений період, в тому числі з врахуванням заборгованості за попередні періоди в розмірі 484 930,82 грн.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з положеннями статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії в строк, встановлений договором. В свою чергу, відповідачем не доведено факт сплати заборгованості за спірний період належними та допустимими доказами.

Врахувуючи вказане, колегія суддів доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 50 097,60 грн. заборгованості обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу стягнену за розгляд справи в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При поданні позовної заяви позивач вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23 000,00 грн. Однак згідно клопотання вх.№8185/23 від 30.05.2023 зазначив, що фактичні витрати на професійну правничу допомогу становлять 8 000,00 грн. На підтвердження яких надав: договір про надання професійної правничої допомоги №2023/19 від 03.01.2023, укладений між ТОВ "Прикарпатенерготрейд", як клієнтом та адвокатом Іванишиним Василем Івановичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ІФ №001197 від 14.06.2017 та Акт приймання-передачі послуг від 25.05.2023.

Як вбачається з договору про надання професійної правничої допомоги № 2023/19 від 03.01.2023, адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта та його посадових осіб (п. 1.1.).

Пунктом 4.2. договору визначено, що остаточна сума даного договору визначається сторонами на підставі погоджених та підписаних актів приймання - передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 25.05.2023, підписаного сторонами та скріпленими їхніми печатками, вартість наданих послуг складає 8 000,00 грн., а саме: опрацювання документів та підготовка позовної заяви до суду - 8 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду у питанні відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення з підстав неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №922/2913/21.

Однак, відповідачем не подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, не висловлено заперечень щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Щодо тверджень представника відповідача про не надіслання відповідачу заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доказів на підтвердження надання таких послуг, суд зазначає про те, що позивачем заявлено про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу разом з поданням позовної заяви, також, згодом ним було направлено на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення клопотання про долучення доказів, копії договору про надання професійної правничої допомоги №2023/19 від 03.01.2023 та копії акту приймання-передачі послуг від 25.05.2023.

Враховуючи фактичні обставини справи, та норми права що підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у сумі 8 000,00 грн., є обґрунтованим, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру та підлягає стягненню з відповідача за результатами розгляду даної справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апелянта такими, що не підтверджуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 у справі № 909/341/23 слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3 623,40 грн., який сплачений згідно з квитанцією № від 06.07.2023.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу Житлово - будівельний кооператив "Радислав" б/н від 05.07.2023 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 у справі №909/341/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 623,40 грн. покласти на апелянта.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач) С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець