ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023м. ХарківСправа № 922/3438/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Бублик С.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтехніка +"
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Бова Я.О. за дов. №30/05-6 від 30.05.2023

відповідача - Ігнатенко О.О. за ордером №1126064 від 04.09.2023

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехніка +" (відповідач) 2 952 000,00 грн штрафу в розмірі 20% вартості неякісного товару згідно договору поставки №2640 від 16.01.2023.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 01.08.2023 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/3438/23 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 07.08.2023 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву вх. №22067 від 18.08.2023 в якому він заперечує проти позову.

Також, Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення штрафних санкцій, заявлених позивачем в позові в порядку, передбаченому положеннями статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.09.2023 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, а представник відповідача проти задоволення позовних вимог клопотав про їх зменшення в порядку, передбаченому положеннями статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.

Представник відповідача проти позову в судовому засіданні заперечував, зазначив, що відповідачем повернуто позивачу попередню оплату за договором, сплачені 3% річних та інфляційних та направлено пропозицію про розірвання договору, а стягнення штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем є несправедливим з урахуванням фактичних обставин спірних правовідносин.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Мiж НЕК «Укренерго» (далі - Позивач) та ТОВ «Спецтехніка+» (далі - Вiдповiдач) на підставі проведеної процедури закупівлі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-12-02-013380-а 16.01.2023 р. укладено договір поставки № 2640 (далі - Договір) на закупівлю за предметом: « 42410000-3 Підіймально-транспортувальне обладнання Підйомники причіпні» в кількості 5 шт. (до Східного та Північного туОМ) (далі - Товар) загальною вартістю 14 760 000,00 грн. (з ПДВ).

За умовами п. 1.1 даного договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю у порядку та строки, встановлені договором, Товар (за предметом закупівлі, зазначеним у абзаці першому цього пункту Договору) у кількості, за ціною, з якістю, в комплектації тощо згідно з договором, а покупець зобов`язується здійснити оплату належно поставленого товару на умовах Договору.

Згідно пункту 4.1 даного договору постачальник зобов`язаний поставити товар Одержувачу (уповноваженому представнику Покупця) до 30.12.2023 року (включно), за адресою (місцем) поставки (передачі) товару згідно з додатком № 2 до Договору на умовах DDP Iнкотермс (в чинній редакції). Одержувачем Товару за цим Договором є: НЕК «Укренерго» Північне ТУОМ, НЕК «Укренерго» Східне ТУОМ.

Пунктом 4.3 Договору передбачені вимоги до товару та документів, які її стосуються, зокрема зазначено, що характеристики, інші умови щодо якості товару та умов його передачі (доставки), повинні відповідати вимогам Покупця відповідати Додатку № 2 до Договору, комплектності, маркування повинні відповідати даним (документам) виробника товару, іншим чинним на момент поставки (передачі) документам та (або) нормативним актам на такий вид товарів, тощо. При цьому, дані в таких документах не повинні суперечити умовам Договору. Товар повинен бути новим, невживаним, виготовленим не раніше періоду, визначеного Покупцем, відповідати іншим вимогам Договору, зокрема опису згідно з Додатком № 2 до Договору, не мати порушень умов його виготовлення, зберігання, маркування перевезення, навантаження-розвантаження, не бути обтяжений правами третіх осіб, не перебувати під забороною відчуження (арештом), а реалізація Постачальником такої Товару не порушує права та законні інтереси третіх осіб, зокрема права на знаки для товарів та послуг та інші права інтелектуальної власності.

Як зазначає позивач в обгрунтування своїх вимог, постачальником, 13.06.2023 р. було здійснено доставку Товару до Північного ТУОМ (м. Вінниця, вул. Пирогова, 131В), але при прийомці Товару було виявлено ряд його недоліків, на підставі чого було складено Акт про виявлені недоліки № 1 від 13.06.2023 р., та визначено дату їх усунення або заміни товару - до 27.06.2023 р., з відміткою про отримання відповідачем.

15.06.2023 р. здійснено доставку Товару до Північного ТУОМ (м. Кропивницький, вул. Аджамська, 11), але, як зазначає позивач, при прийомці Товару, останнім також, було виявлено ряд недоліків, про що було складено Акт про виявлені недоліки № 2 від 15.06.2023 р. та визначено дату їх усунення або заміни товару - до 29.06.2023 р., з відміткою про отримання відповідачем.

20.06.2023 р. Постачальником здiйснено доставку товару до Східного ТУОМ (м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 47А), але при прийомці Товару також було виявлено ряд недоліків, про що було складено Акт про виявлені недоліки б/н вiд 20.06.2023 р. та визначено дату їх усунення або заміни товару до 04.07.2023 р. з відміткою про отримання відповідачем.

Відповідачем на адресу позивача були направлені листи вих. № 20.06.23/01 від 20.06.2023 р., вих. №26.06.23/1 від 26.06.2023 р., вих. № 28.06-01 від 28.06.2023 p., iз запитами щодо надання інформації для усунення недоліків та проханням продовжити строк для їх усунення.

Позивачем за результатами розгляду даних листів було направлено відповіді відповідачу: вих. № 01/31603 від 29.06.2023 р., вих. № 01/31580 вiд 29.06.2023 р. вих. №2 01/32251 від 04.07.2023 р., у яких зазначено iнформацiю щодо виявлених недоліків, та відмову щодо продовження строкiв для їх усунення.

Позивач вкаує, що виявлені недоліки та зауваження, що були вказані позивачем в актах № 1 від 13.06.2023 р., № 2 від 15.06.2023 р., б/н від 20.06.2023 р. вiдповiдачем усунуті не були, товару належної якості встановлені строки поставлено не було.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву не спростовує ті обставини, що ним не були усунуті виявлені позивачем недоліки та зауваження, що були вказані в актах № 1 від 13.06.2023 р., № 2 від 15.06.2023 р., б/н від 20.06.2023 р.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам та їх правову кваліфікацію, суд виходив з наступного.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.1.2.2 Договору, Постачальник зобов`язаний: передати товар, що відповідає Договору, чинним на момент його поставки (передачi) нормативним документам, даним виробника товару, іншим документам з якості, що засвідчують дотримання Постачальником вимог, зазначених в Додатку № 2 до Договору, в інших умовах Договору, з дотриманням правил перевезення (навантаження) для такого виду товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при отриманні товару були виявлені недоліки та зауваження, що були вказані в актах № 1 від 13.06.2023 р., № 2 від 15.06.2023 р., б/н від 20.06.2023 р.

Судом встановлено, що в додатку № 2 до Договору викладена технічна специфікація та технічні характеристики предмета закупівлі, а саме підйомника причіпного THZB-18.

Виходячи зі змісту Актів про виявлені недоліки № 1 від 13.06.2023 р., № 2 від 15.06.2023 р., б/н від 20.06.2023 р. вбачається підтвердження поставки відповідачем неякісного товару зокрема виявлено: зламану пресмасленку, відсутній паспорт та керівництво з експлуатації, нерівномірно укладено рукава високого тиску, присутнє тертя до металевих частин підйомника, зміщені отвори фіксації зчіпного пристрою, зварні шви неповноцінно проварені, зчіпний пристрій не розрахований на масу підйомника, пошкоджені ручки причіпного пристрою та опорного колеса, відсутня змазка в шарнірних з`єднаннях, пошкодження лакофарбового покриття, прояви корозії, відсутні документи, що підтверджують якість товару, гарантію якості, сертифікат відповідності та виявлено багато інших порушень.

Наведене підтверджує, що відповідачем не було дотримано якісних властивостей Товару у відповідності до вимог технічної специфікації, технічних характеристик предмета закупівлі, що є прямим порушенням умов зобов`язань відповідача щодо якості Товару за Договором.

Щодо посилань відповідача з приводу того, що Товар не встиг пройти належну передпродажну підготовку внаслідок збройної агресії, та те що невідповідність товару технічним параметрам договору є покращенням предмету закупівлі, то дані доводи є неналежними, недопустимими, та не можуть бути взятими до уваги, оскільки умови, які склалися для обох сторін є однаковими, та відповідач підписав Договір та додатки до нього, де чітко зобов`язався виконувати вказані погоджені сторонами характеристики товару.

Доказів усунення недоліків товару відповідачем до матеріалів справи надано не було.

Згідно п. 5.1.1. Договору, Покупець має право відмовитися від товару у разі невідповідності умовам Договору та (або) порушення строків поставки; достроково в односторонньому порядку розірвати Договір.

Відповідно до п. 7.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

Пунктом 7.4 Договору встановлено, що за порушення умов зобов`язання щодо якості товару Постачальник повинен згідно частиною другою статті 231 Господарського кодексу України сплатити Покупцю штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісної Товару.

На адресу ТОВ «СПЕЦТЕХНІКА+» 18.07.2023 р. з боку НЕК «УКРЕНЕРГО» була направлена вимога вих. № 01/34890 про повернення авансового платежу та сплати штрафних санкцій.

З боку ТОВ «СПЕЦТЕХНІКА+» 24.07.2023 р. на вимогу НЕК «УКРЕНЕРГО» від 18.07.2023 р. була надана відповідь вих. № 24.07.2023/1, якою повернуто авансовий платіж у сумі 10 322 000,00 грн., сплачено інфляційні втрати у розмірі 387 492,57 грн., та 3 % річних у сумі 144 365,70 грн. Також запропоновано розірвати укладений між ТОВ «СПЕЦТЕХНІКА+» та «НЕК «УКРЕНЕРГО» Договір поставки № 2640 від 16.01.2023 року, шляхом укладання відповідної Додаткової угоди. Але, вимогу щодо сплати 20% штрафу від вартості неякісного Товару (згідно п. 7.4. Договору) у розмірі 2 952 000,00 грн. з боку відповідача залишено без задоволення.

Тобто, своїми діями сторони відмовились від подальшого виконання договору, та можливості поставки товару належної якості у строки встановлені цим договором - 30.12.2023.

Більш того, сам відповідач листом №24.7.2023/1 від 24.07.2023 зазначив про необхідність розірвання договору поставки №2640 від 16.01.2023 та направив на адресу позивача відповідну Додаткову угоду.

Виходячи з матеріалів справи та позиції відповідача, сам відповідач визнає свою вину за порушення умов договору поставки № 2640 від 16.01.2023 року, про що свідчить і підтверджені позивачем факти повернення авансового платежу у сумі 10 322 000,00 грн., та оплати відповідачем позивачу інфляційних втрат у розмірі 387 492,57 грн., та 3 % річних у сумі 144 365,70 грн, і клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 4.12 Договору, якщо визначенi згідно з актом недоліки не усунуті, то покупець після спливу встановленого строку вправі вжити заходів вiдповiдно до чинного законодавства України, Договору, в тому числі вимагати повернення авансового платежу, відмовитися від подальшої оплати, відмовитися від договору, водночас вправі вимагати сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків.

Пунктом 7.4 Договору встановлено, що за порушення умов зобов`язання щодо якості товару Постачальник повинен згідно частиною другою статті 231 Господарського кодексу України сплатити Покупцю штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісної Товару.

Згідно зі ст. 17Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи.

Відповідачем подано суду клопотання про зменшення штрафних санкцій, заявлених позивачем в позові в порядку, передбаченому положеннями статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України (вх. № 24829 від 13.09.2023 року).

Вирішуючи клопотання відповідача, суд виходив з наступного.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває на теперешній час.

Відповідач знаходиться в місті Харків на території якого з 24.02.2023 велися активні бойові дії та обстріли міста.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17).

Суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц)

Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №303/2408/16-ц)

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18 (Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Додатково слід зазначити, що сплата відповідачем на користь позивача втрат від інфляції та річних певного мірою компенсує знецінення грошових коштів позивача, які були сплачені в якості авансового платежу, а тому при зменшенні розміру штрафних санкцій (пені та штрафу) позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану.

Таким чином, враховуючи те, що господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, позивачем не заявлено про наявність збитків, нанесених за вини відповідача, а також враховуючи добросовісність відповідача, щодо своєчасного повернення авансового платежу у сумі 10 322 000,00 грн., та оплати відповідачем позивачу інфляційних втрат у розмірі 387 492,57 грн., та 3 % річних у сумі 144 365,70 грн, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафу на 95%, та часткове задоволення позовних вимог в сумі 147 600,00 грн штрафу.

В задоволенні позову в частині стягнення суми на яку було зменшено штраф в розмірі 2 804 400,00 суд відмовляє.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно вимогам які визнані судом обґрунтованими.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 185, 191, 192, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХНІКА+» (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 111, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 147 600,00 грн штрафу та 44 280,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення 2 804 400,00 грн штрафу відмовити.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТЕХНІКА+» (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 111, )

Повне рішення складено "29" вересня 2023 р.

Суддя С.А. Прохоров