РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2023 року справа № 927/551/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури, вул. 1-го Травня, 50 А, м. Прилуки, 17500, e-mail:

в інтересах держави в особі:

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України, вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053, e-mail:

позивача-2: Прилуцької районної ради, вул. Київська, 220, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, e-mail:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут", вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, e-mail:

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 34118 грн. 11 коп.

За участю представників:

прокурор: Ходико О.Є., прокурор відділу;

від позивач-1: Мойсієнко Н.О., представник;

від позивача-2: не прибув;

від відповідача: не прибув;

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Прилуцької районної ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про:

- визнання недійсною додаткової угоди щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021 (про збільшення ціни до 8247,05 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. газу) до договору на постачання природного газу від 15.02.2020 № 41АВ147-240-21, укладену між Прилуцькою районною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут";

- визнання недійсною додаткової угоди щодо зміни ціни №2 від 10.03.2021 (про збільшення ціни до 9070,93 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. газу) до договору на постачання природного газу від 15.02.2020 № 41АВ147-240-21, укладену між Прилуцькою районною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут";

- визнання недійсною додаткової угоди щодо зміни ціни №3 від 11.03.2021 (про збільшення ціни до 9900,00 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. газу) до договору на постачання природного газу від 09.03.2021 № 41АВ147-240-21, укладену між Прилуцькою районною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут";

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" на користь Прилуцької районної ради Чернігівської області коштів у сумі 34118,11 грн.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що додаткові угоди укладені в порушення вимог чинного законодавства про публічні закупівлі, а тому підлягають визнанню недійсними. Надмірно сплачені кошти в сумі 34118,11 грн. за непоставлений товар підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.05.2023. Учасникам справи встановлено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 19.04.2023 отримана учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.136-139).

03.05.2023 від позивача-1 надійшли письмові пояснення №262525-17/1502-2023 від 02.05.2023, у яких позивач-1 зазначає, що залучення Північного офісу Держаудитслужби як позивача у справі, підставою для подачі позову у яких є результати перевірок, проведених органами прокуратури є неможливим, оскільки Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області заходи державного фінансового контролю не проводились.

08.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позов Ю-6075 від 05.05.2023, у якому щодо позовних вимог відповідач заперечує та зазначає, що вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства надсилається об`єкту контролю за наявності відповідних підстав лише за результатами проведення ревізії або перевірки закупівель, проте заходи фінансового контролю за процедурою закупівлі природного газу позивачем-1 не проводились. На думку відповідача, Держаудитслужба не набула права звернення до суду, а тому йому не може ставитись в вину неналежне здійснення повноважень у частині звернення до суду. Відповідач зазначає про відсутність законних підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, що свідчить про звернення з позовом особи, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду згідно з п.2 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач стверджує, що додаткові угоди, якими погоджено поставку газу за збільшеною ціною за одиницю товару, укладено добровільно та підписано без зауважень. Умовами договору та нормами Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено можливість сторонами вносити зміни до істотних умов договору, в тому числі в частині перегляду ціни за одиницю товару. Спірний договір про закупівлю та зміни до нього укладено з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та з урахуванням спеціального Закону України "Про публічні закупівлі". Позивач-2 не відмовлявся від переданого природного газу та сплатив його вартість в повному обсязі, а тому підстави для стягнення грошових коштів на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України відсутні.

15.05.2023 від Прилуцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив №54-75-3289вих-23 від 12.05.2023 у якій прокурор вказує на те, що Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель. Прокурор зазначає про порушення економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель, внаслідок порушення вимог Закону з боку відповідача та бездіяльності уповноважених (компетентних) органів - позивача-1, до функцій якого належить захист інтересів у цій сфері, та позивача-2, яким перераховано на підставі додаткових угод бюджетні кошти у надмірному розмірі, чим порушено інтереси держави. Прокурором належно обґрунтовано підстави представництва інтересів держави у даній справі та звернення до суду з даним позовом. Отримана відповідачем оплата в сумі 34118,11 грн як надмірно сплачені кошти підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України.

У судове засідання 17.05.2023 прибули прокурор, уповноважені представники позивача-1 та відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання 17.05.2023 не прибув.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2023 заявила усне клопотання про надання строку для отримання відповіді на відзив та для надання заперечень на відповіді на відзив. Прокурор щодо зазначеного клопотання не заперечував.

Суд у судовому засіданні 17.05.2023 постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 31.05.2023, про що позивач-2 повідомлений ухвалою суду від 17.05.2023, направленою на його адресу рекомендованою кореспонденцією (ухвала отримана ним 23.05.2023).

23.05.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив Ю-7035 від 22.05.2023, у яких відповідач зазначив, що за порушення ст.22 Бюджетного кодексу України можуть нести відповідальність лише розпорядник чи одержувач бюджетних коштів, а не надавач послуг. Прокурором невірно визначено статус учасника справи як позивача, оскільки Прилуцька районна рада повинна бути відповідачем, який вчинив порушення інтересів держави саме щодо неправомірного, нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів. Зобов`язання за спірним договором виникли та виконані належним чином, в межах бюджетних асигнувань на 2021 рік.

29.05.2023 від відповідача надійшло клопотання Ю-7054 від 29.05.2023 про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №905/1907/21 з посиланням на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №905/1907/21 вирішить правову проблему у схожих (подібних) правовідносинах, що має істотне значення для правильного вирішення спору у даній справі.

У судове засідання 31.05.2023 прибули прокурор, уповноважені представники позивача-1 та відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання 31.05.2023 не прибув.

Суд

у судовому засіданні 31.05.2023 постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 29 днів та оголошення перерви у підготовчому засіданні до 19.07.2023, про позивач-2 повідомлений ухвалою суду від 31.05.2023, направленою на його адресу рекомендованою кореспонденцією (отримана ним 06.06.2023).

08.06.2023 від заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури на електронну адресу суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі №54-75/387вих-23 від 07.06.2023. У поданих запереченнях прокурор зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки суб?єктний склад сторін у справах №927/551/23 та 905/1907/21 є різним. Предметом спору у справі №905/1907/21 є питання можливості представляти прокурором інтереси держави в особі комунального підприємства. У справі №927/551/23 прокурором вжито заходи представницького характеру виключно в інтересах суб?єктів владних повноважень - органу державної влади та органу місцевого самоврядування, що повністю узгоджується з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Жодне комунальне підприємство не визначене стороною у даній справі.

У судове засідання 19.07.2023 прибули прокурор, уповноважені представники позивача-1 та відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання 19.07.2023 не прибув.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.07.2023 повідомила про неактуальність раніше поданого клопотання Ю-7054 від 29.05.2023 про зупинення провадження у справі. Суд залишив без розгляду клопотання відповідача Ю-7054 від 29.05.2023 про зупинення провадження у справі.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

У судовому засіданні 19.07.2023 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.08.2023, про що позивача-2 повідомлено ухвалою суду від 19.07.2023.

Ухвала суду від 19.07.2023 отримана позивачем-2 25.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судове засідання 02.08.2023 прибули прокурор, уповноважені представники позивача-1 та відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання 02.08.2023 не прибув.

Суд у судовому засіданні 02.08.2023 постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 09.08.2023, про що позивача-2 повідомлено ухвалою суду від 02.08.2023, яка отримана ним 08.08.2023.

У судове засідання 09.08.2023 прибули прокурор, уповноважені представники позивача-1 та відповідача. Представник позивача-2 у судове засідання 09.08.2023 не прибув.

У судовому засіданні 09.08.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 22.08.2023.

У зв`язку із пошкодженням будівлі Господарського суду Чернігівської області внаслідок ракетного удару з боку російської федерації 19.08.2023 підготовче засідання, призначене на 22.08.2023, не відбулося.

Ухвалою суду від 28.08.2023 розгляд справи призначено на 13.09.2023 12:40.

У судове засідання 13.09.2023 прибули прокурор, представник позивача-1.

Представник позивача-2 та відповідача у судове засідання не прибули.

13.09.2023 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено внаслідок необгрунтованості.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Прилуцькою районною радою (позивач-2) 12.01.2021, на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" розміщено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-01-12-004895-а про проведення відкритих торгів на закупівлю газового палива обсягом 58400 куб.м. за бюджетні кошти на суму 587732 грн. (а.с.36-37 т.1).

Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій UA-2021-01-12-004895-а переможцем відкритих торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" з пропозицією закупівлі 437883,20 грн. (з ПДВ) (а.с.38-39), у зв?язку з чим Прилуцькою районною радою оформлено повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2021-01-12-004895-а (а.с.40-41 т.1).

Довідкою №14704-Сл-23/9-0121 від 13.01.2021 та гарантійними листами №14704-Сл-23/35-0121 від 13.01.2021, №14704-Сл-23/17-0121 від 02.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" надало тендерному комітету згоду на укладення договору про закупівлю за результатами даних відкритих торгів згідно з істотними умовами та змістом договору; гарантувало: -виконання умов договору в частині ціни товару та умов його поставки протягом строку виконання договору; -що ціна на газ при участі у закупівлі встановлюється у відповідності до ст.12 Закону України "Про ринок природного газу".

Звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2021-01-12-004895-а підтверджується намір укладення договору (а.с.42-44 т.1).

15.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (постачальником) та Прилуцькою районною радою (споживачем) укладено договір на постачання природного газу №41АВ147-240-21 з додатками (далі - договір №41АВ147-240-21 від 15.02.2020) (а.с.53-64), за умовами п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати у 2021 році у власність споживачу, природний газ, код 09120000-6 - Газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу - 58400 куб.м. Місячні планові об?єми постачання газу: у лютому - 12222 куб.м., у березні - 13765куб.м.; у квітні - 2944 куб.м.; у жовтні - 2346 куб.м.; у листопаді - 13271 куб.м.; у грудні - 13792 куб.м. (п.1.4. договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020).

Згідно з п.3.1 договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни на газ не вимагається.

За умовами п.3.2, 3.4, 3.6 договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 ціна 1000 куб.м. газу становить 7334,1088 грн., включає вартість послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. До сплати за 1000 куб.м. 7498,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Загальна сума договору складає 437883,20 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Ціна, зазначена у п. 3.2 Договору може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.

Відповідно до п.11.1, п.11.2 договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за її наявності) сторін і поширюється на відносини між сторонами, що фактично склались з 01.02.2021 та діє до 31.12.2021.

Дія Договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в п. 4.1. Договору, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Сторони мають переоформити додаток щодо договірних обсягів постачання природного газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін.

Пунктами 11.3, 11.4 договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 сторони узгодили, що усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір повинна надіслати пропозиції (листи, проект додаткової угоди тощо) про це другій стороні за договором.

Сторони в п.11.8 договору №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 погодили, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше як на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; узгодженої зміни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно з законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

09.03.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни №1 до договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, згідно з якою річний плановий обсяг постачання газу - 53095,73 куб.м. Пункт 1.4. договору: місячні планові об?єми постачання газу: лютий - 12282,00; березень - 13765,00; квітень - 2944,00; жовтень - 2346,00; листопад - 13271,00; грудень - 8487,73. Пункти 3.2.,3.3. договору викладено в наступній редакції: ціна 1000 куб.м. газу становить 8083,1588 грн., включає вартість послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. До сплати за 1000 куб.м. 8247,05 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума договору складає 437883,14 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Викладено додаток №2 у новій редакції (а.с.65-66 т.1).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" направило Прилуцькій районній раді лист №14704-Сл-844/1-0221 від 15.02.2021 Щодо зміни ціни на природний газ, у якому зазначило про те, що відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" та п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" за 1 куб.м. природного газу з урахуванням вартості послуги доступу до потужності та податку на додану вартість з 01.02.2021 становить 8,24705 грн. за 1 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%. На підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку України, надається копія цінової довідки Харківської торгово-промислової палати України №163/21 від 27.01.2021. Направляються два примірники підписаної додаткової угоди щодо зміни ціни на природний газ з проханням підписати зазначену додаткову угоду, підписи скріпити печаткою та в найкоротші терміни повернути на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (а.с.67-70 т.1).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що у зв?язку з укладеною додатковою угодою №1 від 09.03.2021, з 01.02.2021 збільшилася ціна за 1000 куб.м. газу до 8247,05 грн. (з ПДВ), або на 10,03% та зменшився річний плановий обсяг постачання газу до 53095,73 куб.м.

10.03.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни №2 до договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, згідно з якою річний плановий обсяг постачання газу - 48273,23 куб.м. Пункт 1.4. договору: місячні планові об?єми постачання газу: лютий - 12282,00; березень - 13765,00; квітень - 2944,00; жовтень - 2346,00; листопад - 13271,00; грудень - 3665,23. Пункти 3.2.,3.3. договору викладено в наступній редакції: ціна 1000 куб.м. газу становить 8907,0388 грн., включає вартість послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. До сплати за 1000 куб.м. 9070,93 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума договору складає 437883,09 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Викладено додаток №2 у новій редакції (а.с.74-75 т.1).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" направило Прилуцькій районній раді лист №14704-Сл-844/1-0221 від 16.02.2021 Щодо зміни ціни на природний газ, у якому зазначило про те, що відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" та п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" за 1 куб.м. природного газу з урахуванням вартості послуги доступу до потужності та податку на додану вартість з 01.02.2021 становить 9,07093 грн. за 1 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%. На підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку України, надається копія цінової довідки Харківської торгово-промислової палати України №232/21 від 02.02.2021. Направляються два примірники підписаної додаткової угоди щодо зміни ціни на природний газ з проханням підписати зазначену додаткову угоду, підписи скріпити печаткою та в найкоротші терміни повернути на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (а.с.76-78 т.с. 1).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що у зв?язку з укладеною додатковою угодою №2 від 10.03.2021, з 01.02.2021 збільшилася ціна за 1000 куб.м. газу до 9070,93 грн. (з ПДВ), або на 9,99% та зменшився річний плановий обсяг постачання газу до 48273,23 куб.м.

11.03.2021 укладено додаткову угоду щодо зміни ціни №3 до договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, згідно з якою річний плановий обсяг постачання газу - 44230,61 куб.м. Пункт 1.4. договору: місячні планові об?єми постачання газу: лютий - 12282,00; березень - 13765,00; квітень - 2944,00; жовтень - 2346,00; листопад - 12893,61. Пункти 3.2.,3.3. договору викладено в наступній редакції: ціна 1000 куб.м. газу становить 9736,1088 грн., включає вартість послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. До сплати за 1000 куб.м. 9900,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума договору складає 437883,04 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Викладено додаток №2 у новій редакції (а.с.82-83 т.1).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" направило Прилуцькій районній раді лист №14704-Сл-844/3-0221 від 17.02.2021 Щодо зміни ціни на природний газ, у якому зазначило про те, що відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" та п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" за 1 куб.м. природного газу з урахуванням вартості послуги доступу до потужності та податку на додану вартість з 01.02.2021 становить 9,90 грн. за 1 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%. На підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку України, надається копія цінової довідки Харківської торгово-промислової палати України №393/21 від 17.02.2021. Направляються два примірники підписаної додаткової угоди щодо зміни ціни на природний газ з проханням підписати зазначену додаткову угоду, підписи скріпити печаткою та в найкоротші терміни повернути на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" (а.с.84-87 т.1).

Прокурор у позовній заяві зазначив, що у зв?язку з укладеною додатковою угодою №3 від 11.03.2021, з 01.02.2021 збільшилася ціна за 1000 куб.м. газу до 9900,00 грн. (з ПДВ), або на 9,14% та зменшився річний плановий обсяг постачання газу до 44230,61 куб.м.

З матеріалів справи вбачається, що за актами приймання-передачі природного газу до договору, складеними сторонами в двосторонньому порядку в період з лютого по квітень 2021 року, відповідач передав, а позивач прийняв природний газ обсягом 14186,32 куб.м. загальною вартістю 140444,58 грн., у тому числі по місяцях:

- у лютому 2021 року природний газ обсягом 8099,04 куб.м., загальною вартістю 80180,50 грн. (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81002287);

- у березні 2021 року природний газ обсягом 3796,24 куб.м., загальною вартістю 37582,78 грн. (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81003552);

- у квітні 2021 року природний газ обсягом 2291,04 куб.м., загальною вартістю 22681,30 грн. (з ПДВ) (акт №ЧРЗ81004678).

Позивач-2 повністю розрахувався за природний газ, поставлений на підставі перерахованих вище актів, за цінами погодженими оскаржуваними додатковими угодами (на підставі виставлених відповідачем рахунків №61000843 на суму 80180,50 грн., №61001376 на суму 37582,78 грн., №61001756 на суму 22681,30 грн.), про що свідчать наступні платіжні доручення: №43 від 23.03.2021 на суму 80180,50 грн., №43 від 16.04.2023 на суму 37582,78 грн., №43 від 21.05.2021 на суму 22681,30 грн. (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, прокурор зазначає про те, що предметом оскарження за даним позовом є законність та обґрунтованість укладення додаткових угод щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 11.03.2021, в результаті укладення яких з місцевого бюджету безпідставно та надмірно сплачено відповідачу бюджетні кошти у розмірі 34118,11 грн., які підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України.

Позивач-1 у письмових поясненнях та відповідач у відзиві на позов ставили ставив під сумнів підстави представлення прокурором інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Прилуцької міської ради у цій справі.

Щодо підстав звернення прокурора до суду з даним позовом суд зазначає таке.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. ст.1311 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

За доводами заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури правовідносини, пов?язані з використанням бюджетних коштів становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за природний газ після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави. Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства призвело до постачання меншої кількості природного газу з одночасною необхідністю додаткового витрачання коштів з бюджету, що свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері. Таким чином, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Прокурором у позові зазначено про безпідставне укладення додаткових угод і неправомірне збільшення ціни на природний газ, у зв?язку з чим позивачем-2 сплачено відповідачу кошти у надмірному розмірі за товар, який не був поставлений, що суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі позивачів: Північного офісу Державної аудиторської служби України та Прилуцької районної ради.

Виходячи з приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Аналіз ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який визначає підстави для звернення прокурора до суду свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

При цьому поняття "компетентний орган" вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 34118 грн. 11 коп. без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган -центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано положеннями Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" та Положенням про Державну аудиторську службу України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43).

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" (в редакції на час існування спірних правовідносин) визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю, зокрема, є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували в періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, за дотриманням законодавства про закупівлі.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 визначено, що Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (п.1 Положення).

Згідно із підпунктом 3 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель.

Відповідно до підпункт 9 пункту 4 Положення Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відносини органу державного фінансового контролю та інших державних органів під час реалізації заходів державного фінансово контролю, зокрема в частині, пов`язаній з наслідками належного чи неналежного дотримання ними господарського цивільного та іншого законодавства під час укладення та виконання договорів, у даному випадку обмежено нормами пункту 8 статті 10 вказаного Закону, який аналогічно визначений у підпункті 20 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України.

Згідно із п.8 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, крім іншого, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Аналіз вищенаведених норм Закону свідчить, що орган держаного фінансового контролю наділений лише правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю.

Як встановлено судом, Прилуцькою окружною прокуратурою до Північного офісу Державної аудиторської служби України направлявся лист №2459вих-22 від 04.08.2022 з проханням надати інформацію щодо проведення заходів державного фінансового контролю та моніторингу процедури закупівлі газу за Договором на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 і додаткових угод до нього; зазначення виявлених порушень законодавства під час здійснення закупівлі, укладення додаткових угод щодо законності та обґрунтованості підвищення вартості ціни на газ; заходів на їх усунення; повідомлення про намір звернення з відповідним позовом до суду (а.с.92-94 т.1).

Листом №262613-17/3892-2022 від 05.08.2022 Північного офісу Держаудитслужби звернення Прилуцької окружної прокуратури направлено до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області (а.с.95-96 т.1).

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листі №262531-17/1828-2022-2022 від 18.08.2022 повідомило Прилуцьку окружну прокуратуру про те, що протягом 2021-2022 років заходи державного фінансового контролю у Прилуцькій районній раді не проводились, питання укладення Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 та додаткових угод до нього не перевірялись. Планами проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби та Північного офісу Держаудитслужби на ІІІ квартал 2022 року проведення таких заходів у Прилуцькій районні раді не передбачено. Крім того, зазначено про те, що орган державного фінансового контролю наділений лише правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Законодавство чітко визначає повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, до яких не належить право на подання позову до суду з вимогами про визнання договорів недійсними. Повідомлено, що Планами проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби та Північного офісу Держаудитслужби на ІІІ квартал 2022 року проведення заходів державного фінансового контролю у Прилуцькій районній раді не передбачено (а.с.97-100 т.1).

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" контроль за дотриманням законодавства в сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Отже, питання здійснення закупівель можуть перевірятися під час одного зі згаданих видів державного фінансового контролю, який визначається на підставі положень законодавства відповідно до конкретних обставин.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (ст.4 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні").

Згідно з ст.11 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні" плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю. Така ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ не частіше одного разу на календарний рік.

Відповідно до пункту 3 Порядку планування заходів державного фінансового контролю Державною аудиторською службою та її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №955 від 08.08.2001, зі змінами, проведення державного фінансового аудиту та інспектування здійснюється відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, які складаються на плановий період, яким є кожний квартал.

Позаплановою ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи органу державного фінансового контролю і проводиться на підставі рішення суду за наявності обставин, визначених у статті 11 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні".

Вичерпний перелік підстав для проведення перевірки закупівель визначено пунктом 4 Порядку проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою та її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №631 від 01.08.2013 зі змінами. Перевірка закупівель може бути ініційована органом державного фінансового контролю вищого рівня, якщо розпочато дисциплінарне провадження стосовно посадових або службових осіб органу державного фінансового контролю нижчого рівня, які проводили перевірку закупівель, моніторинг процедури закупівлі або у разі повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Порядок здійснення моніторингу процедур публічних закупівель визначено статтею 8 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його дії.

У письмових поясненнях Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області вказало про те, що протягом 2021-2022 років та поточного 2023 року заходи державного фінансового контролю (державний фінансовий аудит, інспектування, перевірка закупівель) у Прилуцькій районній раді не проводилась, моніторинг процедури закупівлі за номером ID: UA-2021-01-12-004895-а не здійснювався, укладений за її результатами договір від 15.02.2021 №41АВ147-240-21 та додаткові угоди до нього не перевірялись. Планом проведення заходів державного державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на ІІ квартал 2023 року у Прилуцькій районній раді не передбачено. Посилається на норму ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі", у якій вказано про те, що моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його дії. Згідно з інформацією, розміщеною в електронній системі закупівель «Prozorro», Прилуцькою районною радою по вищезазначеній процедурі закупівлі 27.10.2021 оприлюднено звіт про виконання договору. Зазначає, що підстави проведення моніторингу зазначеної закупівлі, у порядку встановленому Законом України "Про публічні закупівлі" відсутні, про що Прилуцьку окружну прокуратуру було повідомлено листом від 18.08.2022 №262531-17/1828-2022.

За таких обставин правові підстави для проведення моніторингу у порядку встановленому Законом України "Про публічні закупівлі" Управлінням Північного офісу Держаудитслужби відсутні, а доводи позивача-1 у цій частині судом приймаються до уваги.

Слід зазначити, що про вищевказані обставини Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області листом від 18.08.2022 №262531-17/1828-2022 до подання позову повідомлено Прилуцьку окружну прокуратуру.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Судом враховано, що підставою для звернення до суду з позовом у даній справі не є результати державного фінансового контролю, а тому залучення Прилуцькою окружною прокуратурою Північного офісу Держаудитслужби як позивача-1 у даній справі є безпідставним, оскільки у спірних правовідносинах Держаудитслужба не набула статусу позивача.

Також суд звертає увагу та той факт, що прокурором в інтересах Держаудитслужби не заявлено жодних позовних вимог.

У зв`язку з викладеним у прокурора відсутні підстави наполягати на встановленні факту бездіяльності Північного офісу Державної аудиторської служби Україниу вигляді неналежного захисту державних інтересів щодо реалізації державної політики у сфері фінансового контролю, зокрема, при здійсненні державних закупівель.

З огляду на викладене суд доходить до висновку про те, що у даному випадку відсутні законні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача-1 - Північного офісу Державної аудиторської служби України, що свідчить про звернення з позовом в інтересах особи, яка не може бути позивачем у справі, що є підставою для залишення без розгляду позову заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 34118 грн. 11 коп.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19 та від 07.04.2021 у справі №917/273/20.

Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Прилуцької районної ради зазначив, що Прилуцька районна рада забезпечує ефективне та цільове використання бюджетних коштів; була замовником закупівлі, а також стороною договору, за яким за бюджетні кошти закуплено товар згідно з оспорюваними додатковими угодами та з її рахунків виділено кошти на оплату за спірним договором; саме на її рахунок повинні бути повернуті безпідставно (надмірно) сплачені грошові кошти, тобто саме Прилуцька районна рада має повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів.

Одним із основних принципів місцевого самоврядування за статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є судовий захист прав місцевого самоврядування.

З огляду на приписи ч.2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до положень статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування" орган місцевого самоврядування має право звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2,4 ст. 61 Закону України "Про місцеве самоврядування", зокрема, районні ради затверджують районні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За приписами ч.1 ст. 22 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

За твердженнями прокурора, порушення норм законодавства у сфері публічних закупівель у зв`язку з укладенням з порушенням вимог закону додаткових угод, призвело до безпідставної зміни істотних умов договору після його укладення та збільшення ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо необґрунтованого витрачання бюджетних коштів.

Виконання зобов`язань за додатковими угодами до спірного договору, укладеними з порушеннями законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що свідчить про порушення економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель, внаслідок дій уповноваженого (компетентного) органу - Прилуцької районної ради, до функцій якої належить захист інтересів у цій сфері, чим порушено інтереси держави.

Приймаючи до уваги, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов?язаних із законним та ефективним витрачанням коштів районного бюджету, а тому Прилуцька районна рада є належним позивачем-2 у цій справі.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 21.12.2022 у справі №904/8332/21.

Прокурором зазначено, що згідно із відповіддю Прилуцької районної ради від 19.08.2022 вих.№2973вих-22 районна рада не зверталась до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору на постачання природного газу.

Водночас враховуючи, що позов містить вимогу про стягнення надмірно сплачених за договором грошових сум на користь Прилуцької районної ради, як розпорядника бюджетних коштів, суд доходить висновку, що зазначення Прилуцької районної ради, як органу, в особі якого подано позов в інтересах держави, також є виправданим.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив позивача-2 у цій справі, оскільки Прилуцька районна рада є стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені набути майнові права та виконувати обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів, що здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету згідно із законодавством України.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Прилуцької районної ради щодо захисту порушених інтересів держави.

Попри виявлені порушення вимог законодавства про публічні закупівлі уповноваженими органами Прилуцькою районною радою не вживались належні заходи до визнання недійсними додаткових угод щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 11.03.2021 до договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 та повернення надмірно сплачених коштів, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури направив Прилуцькій районній раді повідомлення №54-75-2388вих-23 від 05.04.2023 у порядку ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про підготовку та направлення до Господарського суду Чернігівської області позову про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 34118,11 грн. (а.с.118-119 т.1).

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави до суду з даним позовом.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Щодо визнання недійсними оспорюваних Додаткових угод № 1-3.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними Додаткових угод щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 11.03.2021 до Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" та Прилуцькою районною радою.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов?язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі", яким передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з пунктами 6, 11, 22 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі": договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону. При цьому предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті. що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч. 4 ст. 41 вказаного Закону України "Про публічні закупівлі", у чинній на час спірних правовідносин редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у чинній на час спірних правовідносин редакції, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Судом встановлено, що Договір на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" та Прилуцькою районною радою за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", і на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Так, відповідно до пунктів 1.1, 3.2., 3.3. Договору річний плановий обсяг постачання газу - 58 400 куб.м.; ціна 1000 куб.м. газу на момент укладання Договору становила 7334,1088 грн., включала вартість послуги доступу до потужності, а також ПДВ 20%. До сплати за 1000 куб.м. 7498,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума договору складала 437883,20 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Водночас згідно з оспорюваними додатковими угодами №1-3 змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за 1000 куб.м.газу з 7498,00 грн. до 9900,00 грн. та зменшено кількість товару з 58 400 куб.м. до 44 230,61 куб.м. Фактично ціна за 1000 куб.м. газу збільшилася на 2402,00 грн., а об`єм газу, який підлягав поставці, було зменшено на 14169,39 куб.м., у порівнянні з погодженим під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод №1-3 до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни газу на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №163/21 від 27.01.2021, №232/21 від 02.02.2021, №393/21 від 17.02.2021.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

При цьому постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). (постанова Верховного Суду у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Проте, як вбачається з вказаних цінових довідок Харківської торгово-промислової палати, які стали підставою для укладення спірних додаткових угод №1-3, довідки №163/21 від 27.01.2021, №232/21 від 02.02.2021, №393/21 від 17.02.2021 видані після укладення Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, проте за своїм змістом зазначені довідки Харківської торгово-промислової палати є документами довідково-інформаційного характеру, що демонструють діапазон цін на природний газ на відповідний місяць в залежності від умов та обсягу постачання, що склались для різних постачальників на внутрішньому ринку, середньозважену ціну газу місячного ресурсу, яка розраховувалась на підставі даних, опублікованих на офіційному сайті ТБ "Українська енергетична біржа" та згідно з інформацією з офіційних сайтів суб`єктів ринку природного газу.

Вказані цінові довідки лише констатують рівень цін станом певні дати та не містять інформації про ціну природного газу станом на дату розкриття тендерної пропозиції - 28.01.2021. Самі по собі дані, викладені у цінових довідках, не можуть підтверджувати наявність/відсутність коливання ціни станом на дату укладення спірних додаткових угод до договору.

Суд доходить висновку, що довідки Харківської торгово-промислової палати №163/21 від 27.01.2021, №232/21 від 02.02.2021, №393/21 від 17.02.2021 не підтверджують коливання ціни такого товару на ринку в період від дати укладення договору (15.02.2020 та поширюється на відносини між сторонами, що фактично склались з 01.02.2021 та діє до 31.12.2021) до дати підписання Додаткових угод щодо зміни ціни №1-3 (від 09.03.2021, 10.03.2021, 11.03.2021), а отже при укладенні Додаткових угод №1-3 щодо зміни ціни, така зміна здійснена без належного підтвердження коливання цін у сторону їх збільшення за відповідні періоди.

Вказані у даних із сайту Української енергетичної біржі відомості про середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів у період з 15.02.2021 по 09.03.2021 свідчать про те, що в період між укладенням договору (15.02.2020, дія якого поширюється на відносини між сторонами, що фактично склались з 01.02.2021 та діє до 31.12.2021) та укладенням додаткових угод №1-3 відбулось незначне коливання ціни газового палива на ринку, що не могло вплинути на зміну ціни за природний газ в сторону збільшення та стати беззаперечною підставою для укладення додаткових Щодо зміни ціни до Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020.

Інших доказів на підтвердження ринкової вартості вказаного товару на момент укладення договору, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни, матеріали справи не містять.

Також слід зазначити, що метою вказаного Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення "каскадних" додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Крім того, суд вважає, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Також матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідач у період застосування спірних Додаткових угод №1-3 дійсно змушений був придбавати природний газ для його подальшої передачі позивачу на виконання обов??язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних цінових довідках.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Прилуцька районна рада мала беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, однак підписала спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1000 куб.м. газу збільшилась більш ніж на 10%, а обсяг поставки газу за Договором зменшився.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України "Про публічні закупівлі" підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору.

Ті обставини, що відповідач поставив меншу кількість товару, ніж було передбачено договором, внаслідок завищення ціни товару, не може стати обґрунтованою підставою для того, що б визнати такі дії сторін правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач (Прилуцька районна рада) як сторона Договору, розпоряджалася не власними коштами, бюджетними.

Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, Додаткові угоди щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021, № 2 від 10.03.2021, № 3 від 11.03.2021 до Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020, підлягають визнанню недійсними.

Щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 34118,11 грн.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини першої статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка газу, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був поставити позивачу природний газ за ціною 7498,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% за 1000 куб.м.

Як встановив суд, відповідачем у період з лютого - квітень 2021 поставлено позивачу-2 природний газ загальним об`ємом 14186,32 куб.м., за який останній сплатив кошти у розмірі 140444,58 грн.

Враховуючи ціну, обумовлену позивачем та відповідачем у п. 3.2 Договору, позивач повинен був сплатити відповідачу за спожитий у лютому-квітні 2021 року природний газ кошти у розмірі 106369,03 грн., а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 34075,55 грн. (140444,58 - 106369,03).

Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 34075,55 грн. за товар, який не був поставлений відповідачем, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст. 670 ЦК України.

Прокурор у позовній заяві помилково зазначив вартість 1 куб.м. газу по ціні 7,495 грн. та невірно здійснив розрахунок надмірно сплаченої суми, оскільки відповідно до п. 3.2 Договору на постачання природного газу №41АВ147-240-21 від 15.02.2020 та Специфікації на поставки товару (додаток №2 до нього) ціна за 1000 куб.м. (з ПДВ) становить 7498,00 грн, тобто за 1 куб.м.газу - 7,498 грн.

За змістом пункту 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за її наявності) сторін і поширюється на відносини між сторонами, що фактично склались з 01.02.2021 та діє до 31.12.2021.

Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.09.2022 у справі №927/1058/21. Зазначене спростовує твердження відповідача про відсутність підстав вимагати повернення коштів на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача коштів підлягають частковому задоволенню в розмірі 34075,55 грн.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури, пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 10732,65 грн.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької районної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 34118 грн. 11 коп. задовольнити частково.

2. Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 34118 грн. 11 коп. залишити без розгляду.

3. Визнати недійсними Додаткові угоди щодо зміни ціни №1 від 09.03.2021, №2 від 10.03.2021, №3 від 11.03.2021 до Договору на постачання природного газу № 41АВ147-240-21 від 15.02.2020, укладені між Товариством з обмеженою відповідністю "Чернігівгаз Збут" (ідентифікаційний код 39576385) та Прилуцькою районною радою (ідентифікаційний код 24842867).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю "Чернігівгаз Збут" (вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, ідентифікаційний код 39576385) на користь Прилуцької районної ради (вул. Київська, 220, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, ідентифікаційний код 24842867) грошові кошти в сумі 34075,55 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю "Чернігівгаз Збут" (вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, ідентифікаційний код 39576385) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, отримувач - Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача - Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача - UA0006008) 10732,65 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.О. Демидова