ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 902/1068/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна"

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.06.2023

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023

у справі № 902/1068/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна"

до ОСОБА_1 ,

до ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_3 ,

до Фермерського господарства "Агроголд"

про покладення субсидіарної відповідальності та солідарне стягнення 5365654,60 грн в якості субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства

у справі № 902/1068/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр"

про визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 02.02.2021 відкрито провадження у справі № 902/1068/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрії Україна" (далі - ТОВ "Агріі Україна", ініціюючий кредитор) про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" (далі - ТОВ "Агростар центр", боржник); визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника в розмірі 4 650 517,24 грн; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Бурцеву І.Ю.

Ухвалою суду від 06.04.2021 визнано додаткові грошові вимоги ТОВ "Агріі Україна" до боржника в розмірі 688 627,36 грн.

Ухвалою попереднього засідання від 24.05.2021 встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (розпорядником майна) Бурцевою І.Ю. до реєстру вимог кредиторів боржника, а саме вимоги ТОВ "Агріі Україна" у розмірі 5339144,60 грн (четверта черга задоволення вимог кредиторів); 21 970,00 грн та 4 540,00 грн (перша черга). Призначено справу до розгляду в підсумковому судовому засіданні на 30.06.2021.

Постановою суду від 30.06.2021, серед іншого, ТОВ "Агростар центр" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бурцеву І.Ю.

Постановою Господарського суду Вінницької області від 30.06.2021 у справі №902/1068/20 ТОВ "Агростар центр" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бурцеву І.Ю.

В межах справи про банкрутство ТОВ "Агріі Україна" були подані заява та додаткова заява про покладання солідарної відповідальності за вимогами кредиторів у справі № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр" на керівника боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.12.2021, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022, задоволено заяви ТОВ "Агріі Україна" та визнано керівника ТОВ "Агростар центр" Приленську Г.Г. такою, що допустила порушення приписів частини шостої статті 34 КУзПБ та покладено на керівника боржника солідарну відповідальність за вимогами кредиторів у справі № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

На підставі вказаних судових рішень ТОВ "Агріі Україна" подало позов до ОСОБА_1 про солідарне стягнення кредиторської заборгованості ТОВ "Агростар Центр". В рамках позову була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати майно. Ухвалою від 23.06.2022 у справі № 902/1068/20(902/295/22) заява про забезпечення задоволена.

Водночас, постановою Верховного Суду від 02.11.2022 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.12.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 у справі № 902/1068/20 скасовано, справу в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

З посиланням на скасування вказаних судових рішень, ОСОБА_1 подала до суду клопотання про скасування ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.06.2022 у справі № 902/1068/20(902/295/22) про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.02.2023 у задоволені клопотання відмовлено. Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати майно скасовано.

ТОВ "Агріі Україна" 23.06.2023 звернулося до суду із заявою, в якій просило суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Агростар центр" на керівника та засновника боржника ОСОБА_1 , брата керівника та засновника боржника ОСОБА_2 , жінки брата керівника та засновника боржника ОСОБА_3 , ФГ "Агроголд"; стягнути солідарно з них на користь ліквідаційної маси ТОВ "Агростар центр" в якості субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства 5 356 654,60 грн.

ТОВ "Агріі Україна" подало до суду заяву про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, в якій просило:

- заборонити відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- заборонити відчуження рухомого майна - автомобіль Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- заборонити відчуження рухомого майна - причіп КРД 050122, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована наявністю високої ймовірності того факту, що ОСОБА_1 може вчинити дії (зняти кошти з банківських рахунків або продати майно), що значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 вже порушила умови договору, укладеного з ТОВ "Агріі Україна", по оплаті товару, умови поводження з заставним майном, а саме, приховала його від кредитора і продала заставний врожай та використала кошти на свої особисті потреби. Після чого, відразу перестала вести господарську діяльність, покинула компанію і повністю ігнорувала судові засідання, вимоги судів і арбітражного керуючого.

Заявник вважає, що існує взаємозв`язок між вже порушеним правом кредитора, несумлінними діями ОСОБА_1 і подальшим ускладненням виконання рішення суду.

При цьому, зазначає, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого та рухомого майна, не призведе до порушення прав ОСОБА_1 , оскільки вона може ним користуватися і в разі необхідності отримувати прибуток, при цьому права кредитора на забезпечення заяви будуть захищені.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.06.2023 у справі №902/1068/20 в задоволенні заяви ТОВ "Агріі Україна" №б/н від 23.06.2023 про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності у справі №902/1068/20 відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.06.2023 у справі №902/1068/20 залишено без змін.

Господарські суди при прийнятті ухвали та постанови виходили з наведених у заяві ТОВ "Агріі Україна" про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності мотивів з урахування обставин, встановлених постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 у справі №902/1068/20(902/295/22), в межах справи №902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суди дійшли висновку, що заява ТОВ "Агріі Україна" про вжиття заходів забезпечення ґрунтується виключно на припущеннях та побоюваннях, не підтверджена достатніми та належними доказами, які свідчили б про необхідність вжиття судом заходів забезпечення.

ТОВ "Агріі Україна" не надало належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, які б свідчили про те, що майно, належне їй, може зникнути, як і доказів, що підтверджували б вчинення нею підготовчих дій до реалізації рухомого та нерухомого майна з метою недопущення звернення стягнення на майно в майбутньому, тощо.

Короткий зміст касаційної скарги

До Верховного Суду з касаційною скаргою звернулося ТОВ "Агріі Україна" (скаржник), яке просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.06.2023 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі № 902/1068/20, задовольнити заяву про забезпечення заяви про покладання субсидіарної відповідальності.

Скаржник вважає, що судами порушені норми процесуального права, що виразилося в ненаданні оцінки всім аргументам учасників справи, і неправильному їх застосуванню до спірних відносин, а також не в повному і не всебічному з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Висновки судів щодо невиконання заявником обов`язку надання доказів, які б вказували на підготовку з боку Приленської Г.Г. дій направлених на продаж майна, за для уникнення фінансової відповідальності, є незаконними, адже у заявника відсутні правові механізми отримання таких доказів. Крім того, судом не надано відповідь, а що є стандартом доказування по цій справі, які саме докази повинні існувати або надані суду, які в дійсності заявник мав можливість отримати, що би довести суду можливість унеможливлення виконання рішення суду.

Висновки суду про те, що позиція заявника є лише припущенням і не підтверджується доказами, є хибним і зробленим на підставі неправильного застосування частини другої статті 136 ГПК України, яка, на думку скаржника, передбачає можливості і припущення при забезпеченні позову, тому для неї необхідно застосовувати понижений стандарт доказування.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу не надали.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною 5 статті 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Текст цієї постанови складено в межах розумного строку з урахуванням доказів про повідомлення учасників справи про розгляд касаційної скарги та поданих відзивів на касаційні скарги.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У відповідності до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Правила застосування заходів забезпечення позову регламентовані положеннями глави 10 розділу І ГПК України, зокрема статтями 136 - 144 цього Кодексу.

Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У наведених висновках в питанні застосування заходу забезпечення позову, Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суди попередніх інстанцій встановили, що заява ТОВ "Агріі Україна" про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності обґрунтована тим, що кредиторські вимоги ТОВ "Агріі Україні" до ТОВ "Агростар Центр" виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником договору купівлі-продажу № 19 НХ 11 ВІВО від 12.04.2019 (далі - договір) на суму основного боргу у розмірі 3 543 825, 27 грн та на підставі усного договору і видаткових накладних на суму 664 521,58 грн. Керівником боржника була ОСОБА_1 .

Товар (насіння соняшнику і добрива) було поставлено ТОВ "Агростар Центр" на початку посівної 2019 року (квітень), а сплату за товар ТОВ "Агростар Центр" повинен був здійснити в кінці сезону (жовтень 2019 року) після збору і продажу врожаю.

З метою виконання умов договору, директор ТОВ "Агростар Центр" Приленська Галина видала ТОВ "Агріі Україна" 2 фінансові аграрні розписки (ФАР), якими майбутній врожай соняшника, який буде вирощений на земельних ділянках вказаних в ФАР, було передано в заставу.

В подальшому, в зв`язку з невиконанням умов договору, приватним виконавцем Сідоренко С.П. відкрито виконавчі провадження НОМЕР_3 і НОМЕР_4 і накладено арешт на заставне майно (врожай) ТОВ "Агростар Центр".

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не розрахувалась за поставлений товар, а заставний врожай приховала, ТОВ "Агріі Україні" звернулося з заявою про злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, інформація про який було внесено до ЄРДР за №0000103.

Також ТОВ "Агріі Україна" звернулося з позовами до боржника і рішеннями Господарського суду Вінницької області по справам №902/661/20, №902/662/20 вказана заборгованість була стягнута.

В подальшому, ТОВ "Агріі Україна" звернулося до Господарського суду Вінницької області з заявою про відкриття провадження у справі про ТОВ "Агростар центр".

Заявник вказує, що на момент подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності в межах справи про банкрутство ТОВ "Агростар центр" разом з заявою про забезпечення, ОСОБА_1 вже порушила умови договору по оплаті товару, умови поводження з заставним майном, а саме приховала його від кредитора і продала заставний врожай та використала кошти на свої особисті потреби.

Відтак заявник вважає, що існує взаємозв`язок між вже порушеним правом кредитора, несумлінними діями ОСОБА_1 і подальшим ускладненням виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з положеннями статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Водночас, як встановили попередні суди, ТОВ "Агріі Україна" не надало належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, про заборону реалізації якого подано відповідну заяву, або доказів, які б свідчили про можливе невиконання (утруднення виконання) судового рішення за наслідками розгляду спору.

Оцінивши доводи заявника про те, що кошти від продажу майна спрямовуються ОСОБА_1 не для здійснення розрахунків з ним, суди встановили, що дані проплати відповідно до виписки ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювались ОСОБА_1 ще до винесення судом рішень у справі №902/661/20 та №902/662/20, та до відкриття провадження у справі №902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр", керівником якого вона була.

Інших доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на витрачання коштів не для здійснення розрахунків з заявником, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду заявником не надано.

Посилання заявника на вчинення ОСОБА_1 дій щодо скасування ухвали суду про заборону відчужувати майно (звернення з апеляційною скаргою), невиконання рішень Господарського суду Вінницької області у справах №902/661/20 та №902/662/20, наявність заборгованості ТОВ "Агростар центр" перед заявником у даній справі, а також відкрите кримінальне провадження щодо боржника, суди не визнали тими обставинами, з якими законодавство пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову, адже вони не свідчать про намагання відповідача вивести майно з судового контролю з метою унеможливлення виконання рішення суду у цій справі № 902/1068/20.

Крім того, як встановив суд першої інстанції, кримінальне провадження №0000103 на момент подачі відповідачем заяви про скасування заходів забезпечення позову закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що заява ТОВ "Агріі Україна" про вжиття заходів забезпечення ґрунтується на припущеннях та не підтверджена достатніми та належними доказами, які свідчили б про необхідність вжиття судом заходів забезпечення.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання заявником під час звернення з заявою про забезпечення позову відповідних доказів у підтвердженні наявності фактичних обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ "Агріі Україна" про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності у справі №902/1068/20.

Відтак, доводи скаржника про порушення судами приписів статей 136, 137 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції, тому відхиляються колегією суддів.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника про те, що «судом не надано відповідь, що є стандартом доказування по цій справі, та які саме докази повинні існувати або надані суду, які в дійсності заявник мав можливість отримати, що би довести суду можливість унеможливлення виконання рішення суду».

В цивільних (господарських) справах стандартом доказування є "перевага доказів", стандарт також відомий як "баланс ймовірностей", де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 14.12.2021 у справі № 917/2117/19.

Відтак, при розгляді заяви про забезпечення позову стандарт доказування за змістом статті 136 ГПК України з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, полягає у підтвердженні наявності фактичних обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову, належними та достатніми доказами, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Суд зауважує, що Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову. У кожному конкретному випадку заявник сам визначає та надає докази на підтвердження наявності обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а суди повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності з урахуванням обставин конкретної справи.

Натомість, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди у цій справі встановили, що заявником не надано доказів в обґрунтування поданої заяви про забезпечення, зокрема, щодо вчинення ОСОБА_1 дій, які б свідчили про те, що майно, належне їй, може зникнути, як і доказів, що підтверджували б вчинення нею підготовчих дій до реалізації цього майна, що свідчить про недоведеність заявником можливого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду внаслідок невжиття визначених ним заходів забезпечення позову.

За відсутності доказів вжиття заявником заходів, спрямованих на отримання відповідної інформації на підтвердження наявності обставин в обґрунтування необхідності забезпечення позову у цій справі, колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги про незаконність вимоги суду про надання відповідних доказів з посиланням на відсутність механізму їх отримання.

Стосовно доводів касаційної скарги про неповноту дослідження обставин справи і неправильну оцінку доказів (заявником не було надано належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову) Верховний Суд зауважує, що в цій частині доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до твердження про необхідність переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 300 ГПК України, перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Такі доводи скаржника були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи та наявним доказам, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується Верховний Суд.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

За змістом частин першої, третьої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги.

Судові витрати

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс ВВ" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.06.2023 у справі № 902/1068/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.І. Картере