ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про розстрочення виконання рішення суду

25.09.2023м. Дніпро№ 904/5669/21 (904/8117/21)

Суддя Мартинюк С.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду

у справі

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВЕЦЬ"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача розпорядника майна боржника ПАТ "Дніпровець"

за участю третіх осіб: Дніпровської районної державної адміністрації; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9

про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності

в межах справи №904/5669/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Охорона», м. Дніпро

до боржника Публічного акціонерного товариства «Дніпровець», смт. Курилівка

про визнання банкрутом

за участю секретаря судового засідання Рибалка Г.Д.

Представники:

Від позивача (боржника) Васильцова О.М. адвокат;

Від відповідача (стягувача) Шустров Є.Ф. адвокат.

Інші учасники не з`явились.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулась до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВЕЦЬ про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровець», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_10 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності - задоволено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2022 у справі 904/5669/21 (904/8117/21) скасовано Прийняти нове рішення. У задоволенні позову відмовлено. Витрати з оплати судового збору за подання позову віднесно на позивача. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Дніпровець" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 810,00 грн.

На виконання постанови центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2023 видано наказ.

12.09.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду від 14.09.2023 прийнято клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду до розгляду в судовому засіданні. Призначено судове засідання для розгляду клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду на 25.09.23 об 11:00 год.

Розглянувши у судовому засіданні 25.09.2023 клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до поданого клопотання заявник просить суд розстрочити виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2023, та встановити погашення: по 500,00 грн. на місяць з вересня 2023 року по вересень 2024 року, та в січні місяці 2024 року 810,00грн. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує низьку пенсію та не має іншого доходу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, заява №6962/02).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 326 ГПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі змісту ч. 1 ст. 331 ГПК України, вбачається, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм розстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Так, за приписами ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказані норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Розстрочення це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

В даному випадку, клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує низьку пенсію та не має іншого доходу. Викладені обставини підтверджуються наданою заявником довідкою про доходи №485812 від 01.09.2023.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2021 відкрито провадження у справі №904/5669/21 за заявою ТОВ «Роял Охорона» про визнання банкрутом ПАТ «Дніпровець». Введено процедуру розпорядження майном боржника, що в свою чергу свідчить також і про нестабільний фінансовий стан стягувача.

Враховуючи вищевикладене, майновий і фінансовий стан та баланс інтересів обох сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення та наявність правових підстав для розстрочення виконання постановиЦентрального апеляційного господарського суду від 27.07.2023, за якою сума стягнення судового збору за подання апеляційної скарги складає 6 810,00 грн. на 6 місяців щомісячними рівними платежами.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 233-235, 254-255, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання (вх.№46410/23 від 12.09.2023) ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду - задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2023 у справі №904/5669/21 (904/8117/21) у загальній сумі 6810,00 грн. на 6 місяців, а саме:

- до 30.09.2023 1 135,00 грн.;

- до 31.10.2023 1 135,00 грн.;

- до 30.11.2023 1 135,00 грн.;

- до 31.12.2023 1 135,00 грн.;

- до 31.01.2024 1 135,00 грн.;

- до 28.02.2024 1 135,00 грн.

Ухвала набирає законної сили 25.09.2023 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 26.09.2023.

Суддя С.В. Мартинюк