ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 910/10650/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: не з`явились,

від третіх осіб 1, 2: не з`явились,

від третьої особи 3: Юлдашев Ю.М.,

від третьої особи 4: Лантух Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Національного банку України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 (про забезпечення позову) у справі №910/10650/22 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація»

до Акціонерного товариства «Київмедпрепарат»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЙМКОЛ», Державне підприємство «Сетам», відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Національний банк України

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Київмедпрепарат» (далі по тексту - відповідач) із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, нежитлові приміщення: І поверх літера «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 кв.м.; приміщення 3 площею - 22,0 кв.м.; приміщення 4 площею - 12,1 кв.м.; приміщення 5 площею - 10,5 кв.м.; приміщення 6 площею - 10,6 кв.м. Підвал літера «Р»: приміщення 6 площею - 20,8 кв.м.; приміщення 7 площею - 24,9 кв.м.; приміщення 8 площею - 10,6 кв.м.; приміщення 9 площею - 2,4 кв.м.; приміщення 10 площею - 3,6 кв.м.; приміщення 11 площею - 10,5 кв.м.; приміщення 12 площею - 2,4 кв.м.; приміщення 13 площею - 3,6 кв.м.; приміщення 14 площею - 20,7 кв.м.; приміщення 15 площею - 2,5 кв.м.; приміщення 16 площею - 23,9 кв.м.; загальною площею 206,8 кв.м. в корпусі 3 літера Р, по вул. Саксаганського будинок 139 в місті Києві.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що на підставі Угоди про співпрацю від 17.03.2003, укладеної із відповідачем строком на два роки, відповідач по Акту приймання-передачі від 17.03.2003 передав йому спірні приміщення, якими позивач користується вже більше двадцяти років, а тому, враховуючи добросовісне володіння спірним майном, позивач вважає, що наявні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 про відкриття провадження у справі №910/10650/23 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЙМКОЛ» (далі по тексту - третя особа 1), Державне підприємство «Сетам» (далі по тексту - третя особа 2); Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - третя особа 3).

Разом із позовом позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - нежитлову будівлю площею 1128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р, що належить на праві власності АТ «Київмедпрепарат»; зупинення продажу (реалізації) нежитлової будівлі, площею 1128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» вчиняти будь-які дії щодо нежитлової будівлі площею 1 128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, в тому числі проводити розрахунки та здійснювати оплату за це майно на електронному аукціоні (торгах), який здійснюється (проводиться) Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державним підприємством «Сетам»; заборони Державному підприємству «Сетам», Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, іншим особам здійснювати будь-які дії спрямовані на відчуження нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248, аукціон (торги), які відбулися 20.06.2022 (https://setam.net.ua/auction/509443), здійснювати будь-які дії спрямовані на проведення оформлення результатів таких торгів, складання, підписання, надсилання протоколів та актів про такі торги; заборони будь-яким особам (державним реєстраторам на нерухоме майно, - нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів) будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, Державному підприємству «Сетам», Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» здійснювати будь-які дії (в тому числі реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно: нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок, 139 корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248 (https://setam.net.ua/auction/509443).

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач зазначає, що з загальнодоступних інформаційних ресурсів в мережі Інтернет (сторінка https://setam.net.ua/auction/509443 йому стало відомо про те, що проводиться реалізація (продаж) на електронних торгах у виконавчому провадженні ВП № 67278071, виданий 27.10.2021, видавник: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, корпус 3 нежитлової будівлі, площею 1128.80 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р.

Згідно протоколу №572843 проведення електронного аукціону (торгів) переможцем торгів є учасник: 8 - третя особа 1 у даній справі, з найвищою ціновою пропозицією: 150 278 810,01 грн, розрахунок за торгами має відбутися до 11.07.2023. На цей час статут аукціону: очікування сплати, що свідчить про те, що переможець торгів поки не сплатив ціну продажу за лот №511248.

За твердженням позивача, за невжиттям заходів забезпечення позову третя особа 1 стане власником спірного нерухомого майна, що у подальшому утруднить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у даній справі у разі задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на майно - нежитлову будівлю площею 1 128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р, що належить на праві власності АТ «Київмердпрепарат». Зупинено продаж (реалізацію) нежитлової будівлі, площею 1 128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3, літ. Р.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» вчиняти будь-які дії щодо нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, в тому числі проводити розрахунки та здійснювати оплату за це майно на електронному аукціоні (торгах), який здійснюється (проводиться) Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державним підприємством «Сетам».

Заборонено Державному підприємству «Сетам», Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, іншим особам здійснювати будь-які дії спрямовані на відчуження нежитлової будівлі площею 1 128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248, аукціон (торги), які відбулися 20.06.2022 (https://setam.net.ua/auction/509443), здійснювати будь-які дії спрямовані на проведення оформлення результатів таких торгів, складання, підписання, надсилання протоколів та актів про такі торги.

Заборонено будь-яким особам (державним реєстраторам на нерухоме майно, - нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів) будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, Державному підприємству «Сетам», Товариству з обмеженою відповідальністю «Таймкол» здійснювати будь-які дії (в тому числі реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно: нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок, 139 корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248 (https://setam.net.ua/auction/509443).

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Такий захід забезпечення позову не суперечить вимогам ст.ст. 136-139 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України).

Суд першої інстанції, оцінивши надані заявником докази та наведені доводи, дійшов висновку, що встановлені обставини у їх сукупності свідчать про вірогідність переможця аукціону набути у власність нерухоме майно, власником якого вважає себе заявник, у разі невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії направлені на завершення процедур аукціону, що в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Судом першої інстанції враховано, що предметом лоту є об`єкт корпус 3 нежитлова будівля, площею 1 128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139 корп. 3, літ. Р, з якого не виділено в натурі частку нерухомого майна (приміщень) власником яких вважає себе заявник. Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо майна, яке було предметом електронних торгів по лоту № 511248, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національний банк України (далі по тексту - третя особа 4).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Національний банк України звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 та прийняти нову, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» у задоволені заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги третя особа 4 посилається на наявність судового рішення у справі №910/21577/16, яке набрало законної сили відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021, яким позов Національного банку України до АТ «Київмедпрепарат» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено: в рахунок часткового погашення заборгованості АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитними договорами в загальній сумі 4 150 358 727,18 грн звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на наступне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139, яким є: корпус №1 (один) (літера Ч) загальною площею 1 500,0 кв.м., яке належить АТ «Київмедпрепарат», корпус №3 (три) (літера Р) загальною площею 1 127, кв.м., яке належить АТ «Київмедпрепарат».

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначення вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На дату постановлення спірної ухвали у даній справі на виконанні у Державній виконавчій службі перебуває виконавче провадження №67278071 з примусового виконання наказу №910/21577/16 щодо виконання судового рішення про звернення стягнення на користь Національного банку України предмету іпотеки за іпотечним договором, а саме корпусу №3 (літера Р), який складає 1 128,8 кв.м. (згідно з інвентаризаційною справою площа приміщень складає 1 127 кв.м., загальна площа зменшилась на 1,8 кв.м. за рахунок уточнення лінійних розмірів, що відображено у довідці - характеристиці від 11.03.2009 №1395689, яка видана Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна), до складу яких входить зокрема спірні приміщення загальною площею 206,8 кв.м.

Таким оспорювана Національним банком України ухвала суду першої інстанції у даній справі про забезпечення позову нівелює принцип обов`язковості судового рішення, оскільки перешкоджає виконанню рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21577/16, виконання якого гарантоване Конституцією України.

Приймаючи спірну ухвалу суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст. 136, 137 ГПК України, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, як вказує апелянт, суд першої інстанції порушив ч. 6 ст. 137 ГПК України, оскільки не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи №910/10650/23, необхідні для розгляду апеляційної скарги. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23.

Також не погоджуючись з прийнятою 06.07.2023 ухвалою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити оплату судового збору на розумний строк, але у будь-якому випадку до закінчення розгляду справи, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 та прийняти нову, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» у задоволені заяви про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 21.07.2023 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів справи №910/10650/23, необхідні для розгляду апеляційної скарги. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23.

09.08.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 (про забезпечення позову) у справі №910/10650/23.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 у зв`язку із перебуванням суддів: Євсікова О.О., Ткаченка Б.О., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 справу №910/10650/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відмовлено Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 (про забезпечення позову) у справі №910/10650/22 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 (про забезпечення позову) у справі №910/10650/22. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 08.09.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.09.2023 о 12 год. 45 хв.

Враховуючи те, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у встановлений судом строк не виконав вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 про залишення його апеляційної скарги без руху, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.08.2023 повернув апеляційну скаргу Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без розгляду.

Позивач, відповідач та треті особи 1, 2 своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч.ч. 3, 6, 8 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Частиною 5 статті 242 ГПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі № 916/2731/21 вказав, що відповідно до Рішення Ради Суддів України від 05.08.2022 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал «Електронного кабінету» для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження у даній справі направлено позивачу та третій особі 1 на їх поштову адресу та отримано уповноваженими представниками 05.09.2023 та 06.09.2023 відповідно, про що свідчить відмітка про доставку на поштових повідомленнях №470, №461 відповідно.

Третю особу 2 про час та місце розгляду справи повідомлено судом апеляційної інстанції шляхом доставки ухвали суду до «Електронного кабінету».

Суд апеляційної інстанції повідомив відповідача про час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали на його електронну адресу, відомості, про яку містяться у матеріалах оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23, що є належним повідомленням. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі №761/14537/15-ц.

Крім того, ухвалу Північного апеляційного господарського суд від 21.08.2023 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/10650/23 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація про розгляд справи №910/10650/23 міститься також на сайті Судової влади України, які, наразі, є доступним для всіх учасників процесу.

Таким чином, учасники справи є повідомленими судом апеляційної інстанції, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/10650/23 розглядається за відсутності представників учасників справи.

Представник третьої особи 4 у судовому засіданні 19.09.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 про забезпечення позову у справі №910/10650/23 скасувати та відмовити у задоволені заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Представник третьої особи 3 у судовому засіданні 19.09.2023 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги Національного банку України, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 про забезпечення позову у справі №910/10650/23 скасувати та відмовити у задоволені заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги Національного банку України, заслухавши пояснення представників третіх осіб 4, 3, перевіривши матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 (про забезпечення позову) у справі №910/10650/23, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 вказаної норми).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, а тому не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Побідна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

З усталеної позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень вбачається: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції («Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, пункт 34).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (заява № 18357/91, пункт 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та № 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява № 22774/93, пункт 74).

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 589498/00), пункту 52 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Крім того, у пункті 33 рішення ЄСПЛ «Сокур проти України» (заява № 29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

При виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 905/3773/14-908/5138/14).

Незважаючи на судове рішення у справі №910/21577/16, яке набрало законної сили, на виконання якого від 11.10.2021 Господарським судом міста Києва видано наказ, та звернено стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно), визначено порядок звернення стягнення - шляхом продажу на прилюдних торгах, відкрито виконавче провадження №67278071, в межах якого проведено реалізацію (продаж) майна на електронних торгах, суд першої інстанції спірною ухвалою наклав арешт на майно - нежитлову будівлю площею 1 128,80 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літера Р, зупинив продаж такого майна, встановив заборону на вчинення дій щодо нього, чим фактично зупинив виконання судового рішення у справі №910/21577/16.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові від 07.12.2022 у справі №908/309/21.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду у постановах від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 04.11.2021 у справі №907/416/21, від 01.10.2020 у справі №524/188/18, від 25.11.2020 у справі №524/7234/18, від 05.10.2022 у справі №705/3587/21-ц, від 08.12.2021 у справі №757/42929/20, від 22.12.2022 у справі №640/31815/21.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, з якими Закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, які суд першої інстанції визнав встановленими, ухвала Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 підлягає скасуванню.

Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Національного банку України підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 про забезпечення позову підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» у задоволенні заяви про забезпечення.

Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 скасувати, прийняти нову ухвалу, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №910/10650/23.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгалузева машинобудівна корпорація» (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32312625) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032106) 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/10650/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.09.2023.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська