ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023м. ДніпроСправа № 904/3918/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (м. Дніпро)

до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Марганець, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за типовим договором розподілу природного газу №0942005АРВВР016 від 01.01.2016 у загальному розміру 47 764 грн. 70 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) заборгованість за типовим договором розподілу природного газу № 0942005АРВВР016 від 01.01.2016 у загальному розміру 47 764 грн. 70 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 45 360 грн. 00 коп. - основний борг;

- 1 926 грн. 25 коп. - пені;

- 362 грн. 88 коп. - інфляційні втрати;

- 115 грн. 57 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу № 0942005АРВВР016 від 01.01.2016 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у травні 2023 року послуги з розподілу природного газу, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 45 360 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 13.06.2023 по 13.07.2023 в сумі 1 926 грн. 25 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за червень 2023 року у сумі 362 грн. 88 коп., а також 3% річних за період прострочення з 13.06.2023 по 13.07.2023 у сумі 115 грн. 57 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 5-ти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (вх. суду № 38477/23 від 02.08.2023).

Враховуючи вказане, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. суду № 40559/23 від 11.08.2023 та № 41373/23 від 16.08.2023), в якому він просить суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/7013/20, посилаючись на таке:

- АТ "Марганецький ГЗК" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор Газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" при визначенні вартості наданих Акціонерному товариству "Марганецький ГЗК" послуг розподілу природного газу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 0942005 АРВВР016 застосувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03:2016 № 425, а саме: 580 грн. 60 коп. за 1000 мЗ (без урахування ПДВ), за фізичний обсяг розподілу природного газу, із зазначенням Акціонерним товариством "Оператор Газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" цього тарифу у первинних документах, складених на підтвердження виконання договору розподілу природного газу від 01.01.2016 № 0942005АРВВР016;

- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2020 відкрито провадження за вищевказаними вимогами АТ " Марганецький ГЗК" у справі № 904/7013/20. На теперішній час, справа № 904/7013/20 перебуває на розгляді у Господарському суді Дніпропетровської області, рішення у цій справі не прийняте;

- на думку відповідача, оскільки підставою для подання позову по цій справі є стягнення заборгованості за травень 2023 року за договором розподілу, то вирішення справи №904/7013/20 у Господарському суді Дніпропетровської області та встановлені у межах справи № 904/7013/20 обставини мають істотне та преюдиційне значення для розгляду цієї справи, встановлення правомірного або неправомірного виконання договору з боку відповідача;

- у господарській справі № 904/7013/20 встановлюються факти та обставини, що мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, зокрема, встановлюється правомірність застосування до спірних правовідносин тарифу, встановленого постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425, і, як наслідок, наявність або відсутність переплати, яка утворилася внаслідок застосування тарифу 580 грн. 60 коп. за 1000 мЗ (без урахування ПДВ) до спірних правовідносин, відповідно до постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 425, що безпосередньо впливає на наявність або відсутність заборгованості за надані АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" послуги, на стягненні яких наполягає позивач у справі, що розглядається;

- зібрані по справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Як свідчать матеріали справи та випливає з позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги відсутністю належної оплати за надані у травні 2023 року послуги з боку відповідача. У той же час, відповідач наполягає на наявності неврахованої переплати, внаслідок неправомірного незастосування з боку АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" до спірних послуг у 2020 році тарифу 580 грн. 60 коп. за 1000 мЗ (без урахування ПДВ), відповідно до постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 425, що є предметом розгляду у іншій справі № 964/7013/20.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. унктом частини 1 статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 4, 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясувати:

1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, з іншою справою, що розглядається судом;

2) чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/13545/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Отже, з метою вирішення питання про необхідність зупинення провадження у справі, що розглядається, господарський суд встановив, що предметом позовних вимог у даній справі є заборгованість за послуги з розподілу природного газу, надані у травні 2023 року, а також нараховані на вказану заборгованість пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Слід також наголосити, що тарифи на розподіл природного газу у 2022-2023 роках, затверджені постановою НКРЕКП від 22.12.2021 за № 2745.

Водночас, предметом позовних вимог у справі № 904/7013/20 є вирішення питання про зобов`язання позивача при визначенні вартості наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 0942005АРВВР016 застосувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03:2016 № 425.

Оцінюючи предмети спорів у справі, що розглядається, та у справі № 904/7013/20, господарський суд не вбачає обставин, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у справі, що розглядається (№ 904/3918/23), оскільки періоди та тарифи у справі № 904/3918/23 та у справі № 904/7013/20 різні, а тому вирішення спору у справі №904/7013/20 жодним чином не вплине на подання і оцінку доказів у даній справі (№904/3918/23), в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення для прийняття рішення.

При цьому пов`язаність цих справ з розглядуваною не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі за змістом пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що на даний час, виходячи з обґрунтування клопотання, та з урахуванням стандартів доказування у господарському процесі, об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № 904/7013/20 відсутня.

Суд також врахував, що Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у справах №910/5425/18, від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18 неодноразово зазначав, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього. Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18.

Враховуючи вказане, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №41813/23 від 17.08.2023), яке в подальшому надійшло засобами поштового зв`язку (вх. суду № 41924/23 від 18.08.2023), в якому він просить суд заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 1 926 грн. 25 коп. зменшити на 90%, посилаючись на таке:

- Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" є промисловим підприємством звидобування та збагачення марганцевої руди. Підприємство та його виробничі потужності розташовані на території Марганецької міської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області. Марганецька міська територіальна громада перебуває під щоденними загрозами артилерійських обстрілів та обстрілів з реактивних систем залпового вогню з боку військових підрозділів РФ, які базуються в районі м. Енергодар на протилежному березі Каховського водосховища. З огляду на це, згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із внесеними змінами та доповненнями), Марганецьку міську територіальну громаду включено до Переліку територій активних бойових дій (відображено в підрозділі 2 Розділу 1 Переліку).

- починаючи з березня 2022 року АТ "Марганецький ГЗК", яке є містоутворюючим підприємством в м. Марганець (Нікопольський район, Дніпропетровська область), докладало максимальних зусиль задля недопущення зупинки виробництва, збереження робочих місць для 3,5 тис. мешканців м. Марганець та виконання податкових зобов`язань. Ситуація, яка склалася в Україні у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, не оминула АТ "Марганецький ГЗК". Внаслідок воєнних дій, порушення логістичних ланцюгів, майже всі споживачі продукції АТ "Марганецький ГЗК" відмовились від придбання або істотно зменшили його обсяги. Більше 25% працівників основних виробничих цехів, які безпосередньо задіяні у видобуванні сировини та виготовленні кінцевої продукції, призвано до дав Збройних Сил України у зв`язку із загальною мобілізацією. В таких умовах, підприємство було вимушене знизити обсяги виробництва готової продукції та обсяги її відвантаження, що суттєво вплинуло на рівень надходження грошових коштів та в цілому на фінансово - економічний стан підприємства.

- 10.02.2023 відповідач отримав висновок Торгово-промислової палати України №46/02-03 від 08.02.2023, в якому підтверджено те, що у зв`язку із широкомасштабним військовим вторгненням Росії та наслідками, які спричинені цим вторгненням, за договором розподілу природного газу від 01.01.2016, укладеною шляхом підписання заяви-приєднання № 0942005АРВВР016, настали істотні зміни обставин, які унеможливили виконання істотних умов та зобов`язань за цим договором. Таким чином, вказаний висновок Торгово-промислової палати України № 46/02-03 від 08.02.2023 підтверджує факт настання істотної зміни обставин щодо унеможливлений виконання зобов`язань за договором розподілу природного газу від 01.01.2016, спричиненого істотною зміною обставин, які сторони не могли передбачити.

- вказані обставини істотно вплинули на фінансово-господарську діяльність АТ "Марганецький ГЗК" та погіршили фінансово-майновий стан (зниження об`ємів реалізації продукції та підвищення її собівартості, підвищення цін на всі види ТМЦ та ГСМ, та інше), що підтверджується даними Форми № 2 "Звіт про фінансові результати за І півріччя АТ "Марганецький ГЗК" відповідно до якої у відповідача збиток сягнув 42 164 тис. грн. Крім того, з 01.10.2022 у виробничому простої перебуває один із підрозділів відповідача "Грушівська збагачувальна фабрика", а з 01.12.2022 перебуває в режимі простою все підприємство АТ "Марганецький ГЗК".

Від відповідача засобами електронного зв`язку та поштовим зв`язком надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 41814/23 від 17.08.2023, вх. суду № 41922/23 від 18.08.2023), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- 24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП або Регулятор) була прийнята постанова № 3018 від 24.12.2019, якою для АТ "Дніпропетровськгаз" був установлений тариф на послуги розподілу природного газу, у розмірі: на період з 01.01.2020 до 30.06.2020 включно - 1,04 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); на період з 01.07.2020 до 31.12.2020 включно - 1,25 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). До набрання чинності нового тарифу за постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018, тобто до 01.01.2020, АТ "Марганецький ГЗК" здійснювало оплату послуг з розподілу природного газу на користь відповідача згідно з постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425 (зі змінами та доповненнями) за тарифом, що складав 580,60 грн за 1000 м3 (без урахування ПДВ), тобто за фізичний обсяг розподілу природного газу;

- постановою НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156 внесені зміни у постанову НКРЕКП №3018 від 24.12.2019 і тариф на послуги розподілу природного газу для АТ "Дніпропетровськгаз" на період з 01.07.2020 до 31.12.2020 включно було змінено на 1,14 грн. за 1 м3 на місяць (без ПДВ). Протягом 2020 року АТ "Марганецький ГЗК" здійснювало передплату за послуги з розподілу природного газу на користь АТ "Дніпропетровськгаз" за існуючими тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу;

- постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі № 640/1125/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 640/1125/20, визнана протиправною та скасована. Однак, постановою від 23.12.2021 у справі №640/1125/20 Верховний Суд касаційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" задовольнив частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 скасував, а справу направив на новий розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. Підстави повернення справи на новий розгляд були суто процесуальними: суд касаційної інстанції визнав постанову НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 нормативно-правовим актом, а тому адміністративна справа має бути розглянута за відповідною процедурою. Таким чином, на сьогоднішній час у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва (с. Бояринцева М. А.) перебуває справа № 640/1125/20, предметом розгляду якої є правомірність прийняття постанови НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018. АТ "Марганецький ГЗК" вважає, що у 2020 році тариф на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ для АТ "Дніпропетровськгаз" не встановлено (постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 оскаржується в судовому порядку через наявність ознак протиправності, що підтверджується висновками попередніх судів по справі) АТ "Марганецький ГЗК", керуючись пунктом 6.2. договору, до моменту встановлення Оператору ГРМ нового тарифу на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, має сплачувати за послуги АТ "Дніпропетровськгаз" у 2020 році за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу (тобто за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 425), і в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (як це визначено пунктом 6.4. договору);

- станом на листопад 2020 року переплата коштів, сплачених АТ "Марганецький ГЗК" на користь АТ "Дніпропетровськгаз" у 2020 році у співставленні з розміром коштів, які б мали бути сплачені підприємством на користь АТ "Дніпропетровськгаз" за надані послуги з розподілу природного газу, зокрема, за період з 01.01.2020 по 31.10.2020 із застосуванням тарифу 580,60 грн. за 1000 м3 (без урахування ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 425 складає 2 188 889 грн. 19 коп. Враховуючи вищевказану ситуацію, АТ "Марганецький ГЗК" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор Газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" при визначенні вартості наданих Акціонерному товариству "Марганецький ГЗК" послуг розподілу природного газу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 0942005АРВВР01б застосувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 № 425, а саме: 580 грн. 60 коп. за 1000 м3 (без урахування ПДВ), за фізичний обсяг розподілу природного газу з зазначенням Акціонерним товариством "Оператор Газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" цього тарифу у первинних документах, складених на підтвердження виконання договору розподілу природного газу від 01.01.2016 № 0942005АРВВР016. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2020 відкрито провадження за вищевказаними вимогами АТ "Марганецький ГЗК" у справі № 904/7013/20. На теперішній час справа № 904/7013/20 перебуває на розгляді у господарському суді Дніпропетровської області, рішення у цій справі не прийняте;

- Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та вказала, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим чи іншим зобов`язанням, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Таким чином, наявність та дія вищенаведених форс-мажорних обставин унеможливили здійснення у 2022 році платежів на користь позивача за договором, що є обґрунтованою та законною підставою для звільнення АТ "Марганецький ГЗК" від відповідальності за нездійснення оплати за надані позивачем послуги відповідно до договору розподілу у 2022-2023 роках (стаття 218 Господарського кодексу України);

- АТ "Марганецький ГЗК" не погоджується з позовними вимогами та з позицією позивача, вважає що по договору розподілу природного газу (шляхом підписання заяви-приєднання від 01.01.2016 № 0942005АРВВР016) у відповідача наявна передплата.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 44620/23 від 04.09.2023), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що жодна з перелічених відповідачем постанов НКРЕКП не визнана судом протиправною; відповідні постанови втрачали чинність автоматично з моменту вступу в силу кожної наступної постанови; постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 також не скасована. також позивач зазначає, що відповідачем не доведено настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

Від відповідача засобами електронного зв`язку та поштовим зв`язком надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (вх. суду № 44764/23 від 04.09.2023; вх. суду № 45415/23 від 06.09.2023), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- фактичне споживання АТ "Марганецький ГЗК" природного газу за перше півріччя 2023 року склало - 0 м3. Очікуване споживання АТ "Марганецький ГЗК" природного газу на друге півріччя 2023 року також складає 0 м3. Тобто, річне споживання природного газу АТ "Марганецький ГЗК" в 2023 році очікується на рівні 0 м3;

- згідно з пунктом 3 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРС) передбачено, що у разі здійснення споживачем, що не є побутовим, замовлення річної потужності відповідно до абзацу десятого пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави споживач, що не є побутовим, має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати Оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на поточний календарний рік. У такому випадку Оператор ГРМ здійснює перерахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідно до пункту 1 цієї глави за весь календарний рік;

- 09.08.2023 АТ "Марганецький ГЗК" звернулося до АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" з відповідною заявою (лист від 09.08.2023 № 2638/1), якою повідомляло про зменшення величини річної заявленої потужності АТ "Марганецький ГЗК" з 360 000 м3 до мінімальної величини, встановленої згідно Кодексу ГРС, тобто до 314 м3, та просило надіслати письмове повідомлення про прийняття в розрахунок відкоригованої величини річної замовленої потужності в розмірі 314 м3;

- 29.08.2023 АТ "Марганецький ГЗК" отримало від АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" засобами електронного зв`язку рахунок на оплату № 63016778 від 29.08.2023, згідно з яким щомісячна оплата за розподіл природного газу, починаючи з січня 2023 року, становить 39,56 грн. (з ЦДВ). Розрахунок щомісячної оплати в розмірі 39,56 грн. (з ПДВ) за розподіл природного газу на 2023 рік позивач здійснив виходячи з мінімальної величини річної замовленої потужності в розмірі 314 м3, та який є наступним: 314 м3х 1,512 грн. (тариф 1,26 грн. з ПДВ) : 12 міс. = 39,56 грн. (з ПДВ) щомісячно в 2023 році. Крім того, у наданому рахунку на оплату № 63016778 від 29.08.2023 АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" зазначило:

- сальдо на 01.08.2023 (борг) - 3 451 309 грн. 79 коп.,

- сальдо на 31.08.2023 (борг) - 3 134 106 грн. 29 коп., що свідчить про зменшення на 317 203 грн. 50 коп.

- зменшення сальдо на суму 317 203 грн. 50 коп. (станом на 31.08.2023 в порівнянні з сальдо на 01.08.2023) відбулося за рахунок здійснення позивачем, за вищезазначеною заявою відповідача, перерахунку тарифу за розподіл природного газу по договору розподілу шляхом вирахування суми 317 520 грн. 00 коп., розрахованої за період 7 місяців - січень-липень 2023 року, в якому був встановлений щомісячний тариф 45 360 грн. 00 коп. (з ПДВ) та застосування нового погодженого щомісячного тарифу в розмірі 39,56 грн. (з ПДВ) за період січень-серпень 2023 року (8 місяців -січень-серпень 2023 року), який є наступним: 3 451 309 грн. 79 коп. - 317 520 грн. 00 коп. (45360,00 х 7 міс. 2023 року) + 316,48 грн. (39,56 грн. х 8 міс. 2023 року) = 3 134 106 грн. 29 коп. - сальдо на 31.08.2023;

- таким чином, позивач за заявою відповідача та на підставі положень Кодексу ГРС здійснив перерахунок тарифу за розподіл природного газу по договору розподілу за період 8-ми місяців поточного 2023 року, починаючи з січня місяця 2023 року, що підтверджується наданим 29.08.2023 відповідачу рахунком від 29.08.2023 № 63016778 (в якому вказано про зменшення сальдо станом на 31.08.2023 на суму 317 203 грн. 50 коп. за 2023 рік), та який підтверджує про відсутність заборгованості за травень 2023 року в розмірі 45 360 грн. 00 коп. Крім того, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат взагалі не може мати місця з огляду на здійснений перерахунок та відсутність заборгованості за травень 2023 року в розмірі 45 360 грн. 00 коп.

Від відповідача засобами електронного зв`язку та поштовим зв`язком надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 46540/23 від 12.09.2023; вх. суду № 46890/23 від 14.09.2023), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які раніше були наведені відповідачем у додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі; матеріали справи містять всі заяви по суті справи, передбачені статтею 161 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, строк розгляду даної справи закінчується 02.10.2023, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг з розподілу природного газу, строк дії договору, умови надання послуг та їх оплати, факт надання послуг, вартість наданих за договором послуг у спірний період, наявність оплат за надані послуги, наявність заборгованості за договором у заявлених до стягнення сумах, правомірність заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної, комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ).

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператор ГРМ (до мереж якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газ, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (далі - договір розподілу природного газу), в порядку визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем).

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу в установленому Кодексом ГРМ порядку Публічне акціонерним товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - споживач, відповідач) було підписану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 0942005АРВВР016.

Отже, між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - оператор ГРМ, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - споживач, відповідач) укладений договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовими), шляхом підписання заяви-приєднання від 01.01.2016 №0942005АРВВР016 (заява підписана споживачем 04.01.2026) (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 1.3. договору).

Заява-приєднання, згідно з визначенням наведеним у пункті 1.4 договору, це письмова заява-приєднання споживача до умов цього договору, складена відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, що містить персоніфіковані дані щодо споживача та його об`єкта та є невід`ємною частиною цього договору.

Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1. договору).

Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу, відповідно до пункту 2.2, є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.

При вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем (пункт 2.3 договору).

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.1. договору).

Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (пункти 6.2. та 6.3. договору).

Згідно з пунктом 6.4. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, до на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 6.6. договору надання оператором ГРМ послуг з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку визначені договором (пункт 7.4 договору).

У пункті 12.1. договору передбачено, що договір укладається на невизначений строк.

Відповідно до пункту 6 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника; надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.

Споживачу був присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС код) 56ХО000005АРВ00D.

Згідно з Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745, для клієнтів Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб, м на місяць (без урахування ПДВ).

На виконання умов договору позивач у травні 2023 року надав відповідачеві послуги з розподілу природного газу (потужності) на суму 45 360 грн. 00 коп. з ПДВ, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП83009560 від 31.05.2023 (а.с.25). В оплату вказаних послуг позивачем було виставлено рахунок № 63008025 від 24.04.2023 на суму 45 360 грн. 00 коп. (а.с.26).

Вказані документи були направлені в адресу споживача (відповідача), що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та накладною АТ "Укрпошта" №122 (а.с.27-28).

Господарський суд зауважує, що акт наданих послуг № ДГП83009560 від 31.05.2023 підписаний лише зі сторони позивача та відповідно не містить підпису та відбитку печатки відповідача.

При цьому, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.6. договору).

Відповідно до пункту 10 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Позивач зазначає, що 21.06.2023 направив на адресу відповідача лист, до якого долучив спірний акт наданих послуг та рахунок.

Як було вказано судом вище, в якості доказу направлення на адресу відповідача вказаного листа разом із спірним актом наданих послуг та рахунком позивач надав до суду копію опису вкладення, квитанції та накладної (а.с. 27-28).

Під час розгляду справи судом відповідача посилався на те, що не згоден із вартістю послуг за травень 2023 року.

У той же час, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем в письмовій формі мотивованої відмови від підписання спірного акта наданих послуг.

Належні та достовірні докази врегулювання розбіжностей щодо обсягу та вартості наданих послуг з розподілу природного газу (потужності) у травні 2023 року в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, до вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу (потужності) у травні 2023 року підлягають визначенню відповідно до даних Оператора ГРМ.

Акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" не здійснено плати за отримані у травні 2023 року послуги з розподілу природного газу, що і стало причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами у пункті 6.6. договору порядок розрахунків за надані послуги, господарський суд встановив, що строк оплати послуг з розподілу природного газу, наданих відповідачу у травні 2023 року є таким, що настав.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на таке.

Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" надані відповідачу послуги з розподілу природного газу (потужності): у травні 2023 року в об`ємі 30 000 м3, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДГП83009560 від 31.05.2023.

Вартість послуг з розподілу газу Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" визначено на підставі постанови НКРЕКП від 22.12.2021 №2745, якою для клієнтів Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" затверджено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб, м на місяць (без урахування ПДВ).

Станом на час виставлення рахунку на оплату послуг з розподілу газу за травень 2023 року та станом на час ухвалення рішення у справі постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 не скасована в установленому порядку.

Слід також зазначити, що посилання відповідача на ту обставину, що акт за травень 2023 року відповідач отримав лише 26.06.2023, а тому період для нарахування пені та 3% річних позивач визначив неправильно також відхиляються судом, оскільки порядок та строки розрахунку за отримані від позивача послуги з розподілу природного газу чітко визначені у пункті 6.4 договору, згідно із яким остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Отже, граничним строком для оплати наданих у травні 2023 року послуг є 12.06.2023; безпідставне не підписання акту не може бути підставою для перенесення строків оплати за отримані послуги саме за договором.

Також судом розцінюється критично посилання відповідача на звернення відповідача 09.08.2023 до позивача із заявою щодо зменшення величини річної замовленої потужності до мінімальної величини, оскільки вказані обставини не мають правового значення для даної справи, так як спірним у даній справі є травень 2023 року та, як було вказано вище, граничним строком оплати за надані у травні 2023 року послуги на суму 43 360 грн. 00 коп. - 12.06.2023.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати наданих позивачем у травні 2023 року послуг з розподілу природного газу на суму 45 360 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача щодо стягнення заборгованості за надані позивачем у травні 2023 року послуги з розподілу природного газу в сумі 45 360 грн. 00 коп. є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 45 360 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг у строки, визначені умовами договору, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за червень 2023 року у сумі 362 грн. 88 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.4), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період нарахування інфляційних втрат; розрахунок проведено з урахуванням вказаних вище положень.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с. 4), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 362 грн. 88 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 3% річних за період прострочення з 13.06.2023 по 13.07.2023 у сумі 115 грн. 57 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.5), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Заперечення відповідача, що проценти річні можуть бути стягнуті з відповідача лише у частині, яка не покрита сумою пені відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки пеня та проценти річні мають різну правову природу і їх стягнення жодним чином не залежить одне від одного.

Пеня є штрафною санкцією, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а проценти річні є не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 115 грн. 57 коп.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 8.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 13.06.2023 по 13.07.2023 в сумі 1 926 грн. 25 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с. 4-5), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок пені, наведений у позовній заяві (а.с. 4-5), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1 926 грн. 25 коп. визнаються судом обґрунтованими.

В той же час, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- з 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан, який істотним чином вплинув на можливість ведення господарської діяльності; у даному випадку сторони при всій своїх турботливості та обачності на момент укладення договору не могли передбачити виникнення у подальшому таких обставин, як запровадження воєнного стану, активні бойові дії, зокрема, у м. Марганці;

- Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" є промисловим підприємством звидобування та збагачення марганцевої руди. Підприємство та його виробничі потужності розташовані на території Марганецької міської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області. Марганецька міська територіальна громада перебуває під щоденними загрозами артилерійських обстрілів та обстрілів з реактивних систем залпового вогню з боку військових підрозділів РФ, які базуються в районі м. Енергодар на протилежному березі Каховського водосховища. З огляду на це, згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із внесеними змінами та доповненнями), Марганецьку міську територіальну громаду включено до Переліку територій активних бойових дій (відображено в підрозділі 2 Розділу 1 Переліку).

- вказані обставини істотно вплинули на фінансово-господарську діяльність АТ "Марганецький ГЗК" та погіршили фінансово-майновий стан (зниження об`ємів реалізації продукції та підвищення її собівартості, підвищення цін на всі види ТМЦ та ГСМ, та інше), що підтверджується даними Форми № 2 "Звіт про фінансові результати за І півріччя АТ "Марганецький ГЗК" відповідно до якої у відповідача збиток сягнув 42 164 тис. грн. Крім того, з 01.10.2022 у виробничому простої перебуває один із підрозділів відповідача "Грушівська збагачувальна фабрика", а з 01.12.2022 перебуває в режимі простою все підприємство АТ "Марганецький ГЗК";

- судом також враховано, що пеня є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що позивач мав правомірні очікування в своєчасному отриманні коштів за надані ним послуги.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити визнаний судом обґрунтованим розмір пені на 90%, а саме до 192 грн. 63 коп. (1 926,25 - 90%).

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 192 грн. 63 коп.

З приводу обставин, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, щодо наявності форс-мажорних обставин та наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання перед позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, судом розцінюється критично посилання відповідача на простій та відпустки працівників в контексті наявності форс-мажорних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по типовому договору розподілу природного газу №0942005АРВВР016 від 01.01.2016, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Варто відзначити, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що навіть сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Що ж до висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 № 46/02-03 (а.с.82-86) господарський суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень; водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів. Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладено в його постановах від 03.09.2020 у справі № 10/15637/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19.

Разом із цим, висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 № 46/02-03 є таким, що документи свідчать про настання істотної зміни обставин при виконанні договору розподілу природного газу від 01.01.2016, укладеного шляхом підписання заяви-приєднання № 0942005АРВВР016 між позивачем і відповідачем, що:

- унеможливлює виконання істотних умов договору в частині використання обсягів річної потужності об`ємів газу на 2022 рік;

- є підставою для перегляду та внесення змін до умов договору в частині коригування обсягів річної потужності об`ємів газу на 2022 рік.

Суд наголошує, що висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 08.02.2023 № 46/02-03 не стосується правовідносин сторін, які виникли через заборгованість за послуги розподілу природного газу надані у березні 2023 року, а тому не є релевантним до справи, що розглядається, отже не береться судом до уваги.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Відтак, аргументи відповідача в цій частині судом відхиляються.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 684 грн. 20 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за типовим договором розподілу природного газу №0942005АРВВР016 від 01.01.2016 у загальному розміру 47 764 грн. 70 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (вулиця Єдності, будинок 62, м. Марганець, Дніпропетровська область, 53400; ідентифікаційний код 00190911) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (вулиця Шевченка, будинок 2, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 03340920) - 45 360 грн. 00 коп. - основного боргу, 192 грн. 63 коп. пені, 362 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 115 грн. 57 коп. 3% річних та 2 684 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 26.09.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко