ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м.Дніпро Справа № 910/8300/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Кощеєва І.М., Верхогляд Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 (суддя Ліпинський О.В., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 14.03.2023) у справі №910/8300/22

за позовом Фізичної особи - підприємця Цюпи Юрія Олексійовича, м. Кривий Ріг

до Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ", м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 177 424,88грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Цюпа Юрій Олексійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" про стягнення грошових коштів у розмірі 177 424,88 грн., з яких: заборгованість з орендної плати в розмірі 87 000,00 грн., заборгованість з відшкодування комунальних послух у розмірі 22 727,09 грн., пеня в розмірі 9 836,40 грн., штраф у розмірі 44000,00 грн., 3% річних у розмірі 2 290,19 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 571,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення №10/09/07/20 від 09.07.2020 в частині своєчасної оплати суборендних платежів, комунальних послуг та дотримання інших умов договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" на користь Фізичної особи - підприємця Цюпи Юрія Олексійовича 87 000,00 грн. заборгованості з орендної плати, 22727,09 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 9 836,40 грн. пені, 2 290,19 грн. 3% річних, 11571,20 грн. інфляційних втрат, 11000,00 грн. штрафу, 2 166,37 грн., 8140,05грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Повне товариство Ломбард Домашній Товариства з обмеженою відповідальністю СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ І КОМПАНІЯ, в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, зокрема неповідомлення відповідача про розгляд справи, нез`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В апеляційній скарзі йдеться про те, що:

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 засвідчила як форс-мажорну обставину військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, однак вказаний лист не був прийнятий до уваги судом як підстава для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в результаті форс-мажорних обставин;

відповідач не користався приміщеннями у період з лютого по липень 2022 року, оскільки орендоване приміщення було непридатним для перебування у ньому під час повітряних тривог, тому приміщення не використовувалося з незалежних від суборендаря підстав, що є підставою для звільнення від сплати орендної плати за цей період;

згідно банківських виписок 21.02.2022 орендарем було сплачено орендну плату за лютий 2022 року, однак позивач повторно вимагав сплатити за цей період та умисно ввів суд в оману щодо суми боргу за договором;

умовами договору суборенди сторонами не передбачено чіткого розміру комунальних витрат і за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплату від отримувача послуг; для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди майна, а факт споживання відповідної послуги та їх розмір, а тому у відповідача не виникло обов`язку з оплати таких послуг;

з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію;

домовленості сторін про індексацію боргу з орендної плати і комунальних платежів не було здійснено та жодних доказів на підтвердження цього суду надано не було, а відповідно індексація боргу за договором є безпідставною в силу відсутності домовленості сторін договору, що передбачена договором;

в обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача штрафу позивач надав акт перевірки приміщення на предмет дотримання умов договору суборенди нежитлового приміщення від 09.07.2020, проте з боку відповідача цей акт підписаний з розбіжностями і позивач умисно не надав їх, хоча вони є невід`ємною частиною акту;

керівник відповідача не підписував ніяких договорів суборенди з третіми особами;

вимогу орендаря про сплату штрафу суборендар (відповідач) не отримував, доказів її направлення та отримання позивач не надав;

на момент звернення позивача до суду з цим позовом ним пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення штрафу, право на пред`явлення якого виникло з 14.07.2021 дня складення акту перевірки приміщення;

оскільки суд першої інстанції не повідомив належно відповідача про час та місце розгляду справи, скаржник заявляє про застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення штрафу на підставі п.8.2.2 договору;

враховуючи розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, адвокатом фактично надано таку послугу підготовка позовної заяви.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Кощеєв І.М.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 27.06.2023 здійснено запит матеріалів справи №910/8300/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

07.07.2023 матеріали справи №910/8300/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.09.2023 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, за результатами якого для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідача), суддів: Кощеєва І.М., Верхогляд Т.А.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

09.07.2020 між Фізичною особою підприємцем Цюпою Юрієм Олексійовичем (Орендарем) та Повним товариством "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" (Суборендарем) укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 10/09/07/20, згідно з п. 1.1. якого представник Орендаря передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: 50042, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Едуарда Фукса будинок 81, приміщення, 7, загальною площею 40,07 м.кв, далі Приміщення, що перебуває у користуванні Орендаря на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 1/07 від 01.07.2020, та приймає зобов`язання щодо відшкодування вартості експлуатаційних, комунальних та інших витрат, пов`язаних із користуванням Приміщенням.

Відповідно до п. 1.2. приміщення за даним Договором передається в оренду для розміщення відокремленого підрозділу суборендаря та здійснення його господарської діяльності з надання фінансових послуг ломбардом.

Приміщення передається в оренду на підставі Акта приймання-передачі. Приміщення на момент передачі суборендареві повинне бути у належному стані та повністю придатне для цільового використання відповідно до умов даного Договору. Приміщення на момент укладання цього Договору не повинно потребувати поточного або капітального ремонту (п. п.1.3., 1.4. Договору).

За умовами п.1.5 Договору фактичний стан приміщення визначається в Акті приймання-передачі за підписами представників Суборендаря та Орендаря.

Згідно з п.2.1. Договору передача та приймання приміщення здійснюється уповноваженими представниками сторін протягом 1 (одного) робочого дня з перевіркою технічного, санітарного та експлуатаційного стану. Фактичне користування приміщенням починається з дати підписання акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що за домовленістю сторін розмір щомісячної орендної плати без урахування вартості експлуатаційних комунальних та інших витрат Суборендаря становить: з 27.07.2020 по 27.01.2021 10 000,00 грн. без ПДВ. Починаючи з 28.01.2021 11 000,00 грн., без ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору плата за користування приміщенням нараховується з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі та сплачується Суборендарем щомісячно шляхом безготівкового переказу грошових коштів, авансом до 5 числа кожного місяця за поточний місяць.

Після підписання Акту приймання-передачі приміщення Суборендар сплачує суму орендної плати, обумовленої п. 4.1. цього Договору, за перший та останній місяці оренди у порядку п. 4.2. нього Договору (п.4.3. Договору).

Згідно п. 4.5. Договору відшкодування вартості комунальних послуг Суборендар здійснює самостійно на підставі виставлених рахунків (пропорційно до загального об`єму витрат чи на підставі показників лічильників) з урахуванням строків здійснення таких платежів.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору Орендар має право перевіряти Приміщення на предмет додержання Суборендарем правил техніки протипожежної безпеки, санітарних норм та інших умов Договору, попередивши суборендаря за 1 (один) робочий день до дня бажаної перевірки.

Крім того, п. 6.6. Договору сторони погодили, що Суборендар не має права без письмової згоди Орендаря укладати правочини, у тому числі про спільну діяльність, пов`язані з будь-яким використанням Приміщення іншою особою, відмінною від Суборендаря.

Пунктом п. 8.2.1. Договору сторони погодили, що у випадку прострочений по оплаті платежів за Договором Суборендар на вимогу Орендаря сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 8.2.2. Договору передбачено, що у випадку передачі приміщення в суборенду третім особам без попереднього погодження Суборендар на вимогу Орендаря сплачує штраф у розмірі місячної орендної плати.

Факт передачі майна в суборенду підтверджується актом приймання-передачі від 27.07.2020 (а.с. 21).

На виконання умов вказаного договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки виконаних робіт та рахунки на відшкодування за комунальні послуги, які направлені на адресу відповідача (а.с. 23-47), частково ним оплачені, що не заперечується останнім.

Товариство зобов`язань з оплати вказаних рахунків у повному обсязі не виконало, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість з оплати орендних платежів за період із грудня 2021 року по липень 2022 року, яка, за підрахунками позивача, склала 87 000,00 грн. та борг з компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 22 727,09грн.

Матеріали справи свідчать також про те, що 14.07.2021 складено Акт перевірки приміщення на предмет дотримання умов Договору суборенди нежитлового приміщення від 09.07.2020, яким зафіксовано порушення п.1.2. Договору суборенди приміщення № 10/07/01/20 від 09.07.2020 - Суборендар без письмової згоди Орендаря самостійно від свого імені за своїм підписом, печаткою суб`єкта господарювання уклав і підписав з третіми особами (іншими особами) договори оренди/суборенди в кількості 4 одиниці та надав у платне користування цим особам приміщення.

Зазначений вище акт з боку відповідача підписаний з розбіжностями, між тим, зміст розбіжностей у матеріалах справи відсутній та сторонами не наданий.

З урахуванням обставин, які наведені в Акті перевірки, посилаючись на п. 8.2.2. Договору суборенди, позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 44 000,00 грн., що становить чотири місячні орендні плати за укладення чотирьох договорів суборенди з передачі орендованого майна третім особам без згоди позивача.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору суборенди, позивачем нараховані пеня у розмірі 9 836,40 грн., 3% річних у розмірі 2 290,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 11 571,20 грн.

Несплата нарахованих позивачем сум орендних платежів за договором, компенсації вартості комунальних послуг, штрафу, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних у вказаних вище сумах, стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги господарський суд виходив із того, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором суборенди №10/09/07/20 від 09.07.2020 в частині оплати орендних платежів та комунальних послуг, тому наявні підстави для стягнення з нього орендної плати з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення такої оплати і для відшкодування наданих комунальних послуг. Крім того суд, визнав наявними підстави для стягнення з відповідача 11000,00грн штрафу, з огляду на те, що укладеним сторонами договором не передбачено стягнення штрафу у чотирьохкратному розмірі. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходив з доведення розміру таких витрат позивачем, відсутності заперечень відповідача, наявністю підстав для відшкодування цих витрат та, з урахуванням часткового задоволення позову, покладення їх на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Колегія суддів лише частково погоджується із зазначеними висновками господарського суду, з урахуванням наступного.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність у відповідача заборгованості з компенсації вартості комунальних послуг та зі сплати орендних платежів за договором суборенди від 09.07.2020 №10/09/07/20, при цьому враховуючи неналежне виконання покладеного на нього обов`язку щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів, вони підлягають стягненню з відповідача з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на відповідні суми основного боргу.

Крім того, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту порушення відповідачем умов п. 8.2.2. договору, наявними є підстави і для стягнення з відповідача штрафу.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для чотирьохкратного застосування даного виду неустойки, адже за умовами п. 8.2.2. Договору суборенди відповідальність Суборендаря виникає за фактом передачі майна в суборенду третім особам без попереднього погодження з Орендарем і договір не передбачає кратність застосування даного виду неустойки за кожним фактом порушення, або в разі його тривання у часі, у зв`язку з чим, стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі місячної орендної плати, що становить 11 000,00 грн.

Одночасно, приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідача несплаченої орендної плати у сумі 87000,00грн суд виходив, у тому числі, з неоплати відповідачем рахунку №39 від 31.01.2022, згідно з яким до сплати товариством належить 12000,00грн доплати за оренду приміщення згідно з п.4.1 договору оренди за період з 28.01.2021 по 28.01.2022.

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки місцевого господарського суду, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження обставин неналежного виконання відповідачем умов договору у вказаний у цьому рахунку період та наявності підстав для стягнення з нього зазначених у рахунку сум доплат, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача зазначеної у цьому рахунку суми.

З урахуванням відсутності підстав для задоволення позову у сумі 12000,00грн, зменшенню належать і нараховані позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат у відповідних сумах, нараховані за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Так, з урахуванням викладених обставин, орендна плата, яка підлягає стягненню з Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" складає 75000,00грн, відповідно, у такому випадку, пеня складає 8146,54грн, інфляційні втрати - 8729,60грн, три проценти річних - 1751,67грн.

У частині стягнення з відповідача відшкодування заборгованості з компенсації вартості комунальних послуг у сумі 22 727,09 грн. та штрафу у сумі 11000,00грн за порушення п.8.2.2 договору позовні вимоги є обґрунтованими, а тому їх було правомірно задоволено місцевим господарським судом.

Стосовно стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу слід зазначити наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.126 Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.3 ч.4, ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У даному випадку, в обґрунтування суми понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. позивачем подано до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги № 1448 від 01.07.2022;

- копію завдання №1 від 01.07.2022;

- копія акту № 1 від 27.07.2022;

- копія квитанції на суму 10 000, 00 грн.

- копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4432 від 02.09.2019 року.

Згідно з п.5.1 договору про надання правової допомоги № 1448 від 01.07.2022 розмір винагороди адвоката сторони погодили наступним чином: визначити фіксовану плату за надання правової допомоги та подання позову до суду першої інстанції у сумі 10000,00грн, яка сплачується замовником до подання позовної заяви у повному обсязі. Витрати на відрядження сплачуються окремо за проїзними документами. Винагорода за відвідування засідання адвокатом встановити 1500,00грн. /засідання.

Відповідно до акту №1 від 27.07.2022 адвокатом надано послугу зі складання позовної заяви. Акт підписаний сторонами.

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера №29 від 27.07.2022 ФОП Цюпою Ю.О. сплачено 10000,00грн за вказаним вище договором.

При цьому слід враховувати, що складанню позовної заяви, у будь-якому випадку, передує збір документів, здійснення розрахунків, аналіз судової практики з аналогічних питань, консультації клієнта тощо, які є складовими послуги з підготовки позову і являються необхідними діями у цій справі.

Відповідач заперечень стосовно розміру заявленої до стягнення суми витрат на оплату правничої допомоги під час розгляду справи судом першої інстанції не надав.

Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в заяві позивача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, наданих заявником документів в їх сукупності, відсутності заперечень відповідача проти заявленого розміру витрат на правову допомогу, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, а також принципу співмірності судових витрат, Господарським судом Дніпропетровської області судом обґрунтовано зазначено, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому колегія суддів вважає правильними висновки господарського суду про те, що у зв`язку з частковим задоволенням позову, згідно з ч.4 ст.129 ГПК України витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню з покладенням таких витрат на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Доводи скарги про неспівмірність покладених на відповідача витрат на правову допомогу зводяться до непогодження з нарахованою позивачем сумою. При цьому власних контррозрахунків таких витрат скаржником не надано.

Щодо форс-мажорних обставин, які на думку скаржника звільняють його від зобов`язання сплачувати орендні платежі, пеню, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також про те, що відповідач не користався приміщеннями у період з лютого по липень 2022 року, оскільки орендоване приміщення було непридатним для перебування у ньому під час повітряних тривог, що є підставою для звільнення від сплати орендної плати за цей період, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази у разі виникнення спору.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, на який посилався скаржник, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Разом з тим, суд наголошує, що наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Тобто сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію Російської Федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку, апелянтом не доведено настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку, не надано будь-яких доказів, на підтвердження невикористання ним орендованого майна у спірний період, повернення орендованого приміщення орендодавцю. Також відсутні докази вчинення суборендарем будь-яких дій щодо дострокового припинення договору суборенди через несприятливі для відповідача обставини та відсутність можливості використання орендованого приміщення.

Слід враховувати, що орендоване майно не знаходилось на території ведення бойових дій чи на окупованій території. При цьому, як відповідач та і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже, несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача. Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одночасно суд зазначає, що договором визначений порядок повідомлення стороною про форс-мажорні обставини та дії сторін у випадку їх виникнення (розділ 10).

Так, згідно з п.10.2 у випадку виникнення обставин непереборної сили сторони повинні повідомити про такі обставини одна одну у письмовій формі протягом 10 календарних днів з документальним підтвердженням обставин непереборної сили торгово-промисловою палатою.

Однак, відповідачем не надано доказів дотримання вказаного порядку, він не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за спірним договором.

Таким чином, відповідні доводи мають декларативний характер, оскільки є недоведеними.

Посилання скаржника на те, що позивач повторно вимагав сплатити орендну плату за лютий 2022 року не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Доводи скаржника про відсутність доказів отримання скаржником комунальних послуг, що свідчить про відсутність у нього обов`язку з їх оплати є безпідставними.

Так, як зазначено вище, з п.4.5 укладеного між сторонами договору суборенди вбачається, що оплати відшкодування вартості комунальних послуг суборендар здійснює самостійно на підставі виставлених рахунків, доказів оплати товариством у повному обсязі таких платежів останнім не надано.

Отже, відшкодування вартості комунальних послуг передбачено укладеним між сторонами договором суборенди.

У матеріалах справи наявні копії складених позивачем та виставлених суборендарю рахунків на оплату комунальних послуг від 19.02.2022 № 41 за опалення за січень на суму 10529,08 грн., від 06.04.2022 №44 за комунальні послуги у сумі 7262,62грн, від 19.04.2022 №46 за комунальні послуги на суму 6862,75грн.

При цьому рахунок №44 був частково оплачений скаржником на загальну суму 1657,37 грн (платіжні доручення №26 від 22.06.2022, №21 від 15.04.2022).

Відповідні рахунки на оплату та акти здачі-приймання наданих послуг (компенсація комунальних платежів) були направлені на поштову адресу товариства, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Факт отримання наведених документів скаржником не оспорювався, будь-яких заперечень проти вказаних у цих документах сум суборендарем висловлено не було, означені документи на адресу позивача із зауваженнями товариства не повернуто.

До того ж, відповідач, у разі незгоди з вартістю наданих послуг, не був позбавлений права як зацікавлена особа звернутися за інформацією про фактичні витрати орендаря на такі послуги, між тим докази звернення у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що скаржником не спростовано обов`язку здійснити відшкодування орендарю вартості комунальних послуг.

Також, звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт, у тому числі, заявив про застосування позовної давності, пославшись на неналежне повідомлення його про розгляд справи та неможливість у цьому зв`язку звернутися з відповідною заявою під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому в розумінні положень ч.5 вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам апеляційної скарги, які не заявлялися до суду першої інстанції, не розглядалися і не могли бути розглянуті цим судом.

У даному випадку, ухвалою господарського суду від 15.11.2022 відкрито позовне провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Копія вказаної ухвали отримана відповідачем 07.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.88), отже, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, що спростовує доводи останнього про необізнаність його про розгляд справи.

Однак, з моменту відкриття провадження у справі відповідач своїм процесуальним правом не скористався, не надавав суду першої інстанції будь-яких письмових документів, доказів, заяв, відзиву на позовну заяву тощо та не обґрунтував поважність причин або об`єктивних обставин, які б перешкоджали та унеможливлювали вчасно подати до суду відповідні документи у строки, встановлені судом.

Крім того, за приписами ст.267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Матеріали цієї справи не містять, а скаржником не надано доказів подання ним заяви про застосування позовної давності, зробленої до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Доводи про те, що керівник відповідача не підписував договорів суборенди з третіми особами є безпідставними, оскільки згідно з наявними в матеріалах справи договорами суборенди №2-04/2021 від 02.04.2021, №1-03/2021 від 01.03.2021, від імені ПТ "Ломбард домашній" ТОВ "Севен Голден Сіті" і компанія" вони підписані керуючою товариством Колєсніковою Людмилою Василівною, яка діяла на підставі доручення №10/02 від 01.08.2000 та скріплені печаткою товариства. При цьому доказів у спростування наявності повноважень у зазначеної особи на здійснення відповідних дій, або доказів незаконного заволодіння печаткою товариства чи її втрати скаржником не надано.

Твердження скаржника про підписання ним акту перевірки приміщення від 14.07.2021 з застереженнями, текст яких умисно не наданий позивачем мають характер припущень, оскільки не підтверджені належними доказами.

Також скаржник зазначає про те, що він не отримував вимогу про сплату штрафу №140 від 28.07.2021.

За результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14, 74, 79 ГПК України апеляційним судом встановлено, що відповідачем, у тому числі, порушено умови п.8.2.2 договору суборенди №10/09/07/20, у зв`язку з чим позов у відповідній частині є обґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 232 ГК України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

У силу ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки положеннями цих статей не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. При цьому волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язань.

При цьому слід зазначити, що позовна заява та додані до неї матеріали були направлені відповідачу за належною адресою (у тому числі зазначеною ним в апеляційній скарзі), що підтверджується матеріалами справи. Докази зворотного скаржником не надані.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При вирішенні справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у даному випадку, відсутні підстави для стягнення з відповідача 12000,00грн доплати за орендну плату за період з 28.01.2021 по 28.01.2022 за рахунком №39 від 31.01.2022, у зв`язку з викладеним зміні підлягають і нараховані суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Тому, ураховуючи вищевикладене, оскаржуване у справі рішення необхідно змінити у частині стягнення з відповідача вказаних сум боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін. Відповідно, слід змінити рішення в частині розподілу судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки загальна ціна позову становить 177424,88 грн. тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст.269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 у справі №910/8300/22 змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Повного товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, оф. 7, ) на користь Фізичної особи - підприємця Цюпи Юрія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 75000,00 грн. заборгованості з орендної плати, 22 727,09 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 11000,00грн штрафу, 8146,54грн пені, 1751,67грн 3% річних, 8729,60грн інфляційних втрат, 1910,32грн судового збору та 7177,96грн витрат на професійну правничу допомогу.".

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 у справі №910/8300/22 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Цюпи Юрія Олексійовича на користь товариства "Ломбард Домашній" Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН ГОЛДЕН СІТІ" І КОМПАНІЯ" 439,85грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.09.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Т.А. Верхогляд