ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/4513/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022

у справі №910/4513/22 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 74 736,72 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» збитків у розмірі 74 736,72 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов`язків із своєчасної доставки вантажу за залізничною накладною № 0401913, у зв`язку з чим виникли правові підстави для застосування до Акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачених статтею 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року штрафних санкцій у виді штрафу в розмірі 74 736,72 грн.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/4513/22 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» 3 736 грн 84 коп. неустойки та 2 481 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів обґрунтованість заявленого позову, водночас розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 0, суд вказав, що наразі відповідач, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Суд також врахував, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації, проте наведене не нівелює права суду, за наявності відповідних обставин станом на дату розгляду спору, зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало би місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки. За наведених підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки та ухвалив зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 5% від розміру неустойки.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі № 910/4513/22 в частині зменшення розміру неустойки до 5% та відмови в задоволенні частини позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В, судді: Іоннікова І.А, Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4513/22.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №910/4513/22 за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №910/4513/22. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт стверджує, що порушення яке є предметом спору відбулось до введення воєнного стану, а тому відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій з огляду на вказані судом обставини.

Крім того, висновки суду про «скорочення перевезень», «значні втрати відповідача», «значне зменшення доходу» є голослівними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, посилаючись на її необґрунтованість, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач вказує, що затримка доставки вагонів відбулась не з його вини, а у зв`язку з тривалим проходженням митного контролю, водночас обставини на які послався відповідач у заяві та суд при зменшенні штрафних санкцій є загальновідомими, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

2.4. інші процесуальні дії у справі: судом апеляційної інстанції не здійснювались.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

У вересні 2021 року відповідач на підставі накладної від 22.09.2021 року № 0401913 взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовської залізниці до станції Скнилів Української залізниці вантаж (масло середньоважке, паливо авіаційне турбінне).

У подальшому, на підставі наказу відповідача від 23.09.2021 року № 2721 вагони, що перевозились за вказаною накладною, були переадресовані на станцію Одеса-Західна Української залізниці.

Загальна відстань по території Литви - 343 км. Час перебування вантажу на території Литви - 3 доби.

Загальна відстань по території Білорусі 319 км. Час перебування вантажу на території Білорусі - 2 доби.

Відповідно до графи 38 накладної загальна відстань по території України складає 877 км.

Відповідно до графи 32 «Продовження строку доставки» накладної вантаж був затриманий з 23:45 год. 27.09.2021 року по 21:40 год. 30.09.2021 року для проведення митних операцій на станції Сарни Рівненської митниці ДФС.

Вантаж прибув на станцію призначення Одеса-Західна Одеської залізниці та переданий вантажоодержувачу на під`їзні колії 08.10.2021 року, що підтверджується відміткою у графі 27 накладної.

Загальна відстань по всьому шляху прямування вантажу складає 1 539 км. (відстань по території Литви 343 км. + відстань по території Білорусі 319 км. + відстань по території України 877 км.)

При цьому, термін доставки вантажу було продовжено на 1 добу для операцій, пов`язаних з відправленням вантажу, та на 2 доби для проведення митних операцій.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Позивач зазначав, що загальний нормативний термін доставки вантажу складає - 11 діб, тоді як фактично вантаж доставлявся залізницею (загальний термін доставки) 16 діб.

У зв`язку з тим, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» перевищило термін доставки вантажу за договором перевезення, позивач 18.11.2021 року звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав сплатити 74 736,72 грн. неустойки.

З долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 384 вбачається, що означена претензія була отримана відповідачем 22.11.2021 року, проте протягом 180-денного строку в добровільному порядку задоволена не була.

Беручи до уваги те, що відповідачем було порушено терміни доставки вантажів за залізничною накладною № 0401913, визначені статтею 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 74 736,72 грн на підставі статті 45 означеної угоди.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору на підставі залізничної накладної № 0401913 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні, оскільки перевезення вантажу здійснювалось територіями Литви, Республіки Білорусь та України.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж, що перевозився за накладною № 0401913, прибув на станцію призначення 08.10.2021 року, про що свідчить відповідний календарний штемпель станції Одеса-Західна у графі 27 означеної залізничної накладної.

Тобто, вантаж за вищевказаною залізничною накладною був відправлений зі станції Буганяй Литовської залізниці 22.09.2021 року та прибув на станцію призначення 08.10.2021 року, що становить 16 діб.

Як зазначалось судом вище, загальна відстань спірного перевезення складає 1 539 км (відстань по території Литви 343 км + відстань по території Білорусі 319 км + відстань по території України 877 км).

При цьому судом враховано, що строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника (параграф 4 УМВС).

Як вбачається з відміток, що містяться у графі 32 «Продовження строку доставки» накладної № 0401913 вантаж був затриманий з 23:45 год. 27.09.2021 року по 21:40 год. 30.09.2021 року для проведення митних операцій на станції Сарни Рівненської митниці ДФС, що є підставою для продовження строку доставки вантажу на 2 доби з причин, що не залежали від відповідача.

За таких обставин, нормативний термін доставки вантажу складає 11 діб.

Заперечуючи проти позову, Акціонерне товариство «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву посилалось на те, що строк доставки вантажу було продовжено ще на 1 добу, у зв`язку з переадресацією вантажу на вимогу позивача, згідно з наказом від 23.09.2021 року № 2721. З урахуванням зазначеного, термін доставки вантажу, обчислений відповідачем, становить 12 діб.

Проте такі доводи відповідача судом відхиляються, оскільки, як вбачається з інформації, що внесена до графи 30 накладної № 0401913, переадресація вагонів згідно з наказом від 23.09.2021 року № 2721 відбувалась на станції Сарни Львівської залізниці у період з 27.09.2021 року по 28.09.2021 року, тобто одночасно з виконанням митних операцій, що не потребувало продовження строку доставки вантажу.

При цьому суд зауважує, що до графи 32 «продовження строку доставки» накладної № 0401913 не внесено будь-якої інформації про затримку вантажу для переадресації.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що фактичний термін доставки вантажу за накладною № 0401913 перевищує нормативний термін доставки на 5 діб.

Акціонерним товариством «Українська залізниця» не надано жодних доказів на підтвердження того, що мали місце незалежні від відповідача об`єктивні причини, що зумовили затримку у доставці вантажу, які згідно із законодавством дають право залізниці на збільшення терміну доставки.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Судом встановлено, що відповідачем доставлено позивачу вантаж із перевищенням на 5 діб терміну доставки, визначеного статтею 24 УМВС, що відповідно до статті 45 вказаної Угоди є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді неустойки.

Враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 5 діб, відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки складає 0,45 (5 : 11 = 0,45).

З урахуванням викладеного, у зв`язку із простроченням відповідачем термінів доставки вантажу, визначених УМВС, позивачем згідно з наданим розрахунком нараховано відповідачу 30 % неустойки у розмірі 74 736,72 грн, виходячи з вартості послуг перевезення за залізничною накладною № 0401913 в сумі 249 122,40 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки в сумі 74 736,72 грн, суд встановив, що він є арифметично правильним та відповідає положенням чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією від 18.11.2021 року № 2248 про сплату штрафу за порушення терміну доставки вантажу за спірною накладною № 0401913.

Така претензія була отримана відповідачем 22.11.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 384.

Оскільки протягом встановленого параграфом 7 статті 46 УМВС 180-денного строку відповідачем не надано будь-якої відповіді щодо задоволення чи відхилення претензії позивача, у Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» з 24.05.2022 року виникло право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення неустойки у судовому порядку.

Враховуючи наведене вище, вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 74 736,72 грн є обґрунтованими, а строк погашення неустойки настав.

Разом із тим, 13.07.2022 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантажу до 0 грн.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції АТ «Українська залізниця» заявило клопотання про зменшення розміру неустойки, в обґрунтування якого вказує, що починаючи з 24.02.2022 російська федерація здійснює обстріл всієї території України майже щодня, завдаючи руйнувань та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ «Укрзалізниця».

Працівники АТ «Укрзалізниця» в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ «Українська залізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, різної техніки та інше, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, Залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. Також залізниця період вторгнення рф евакуювала близько 3,8 мільйона людей.

Через військову агресію, блокування рф експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею (на 70%). Також спостерігається значне зниження обсягів та прибутковості від перевезенню пасажирів залізничним транспортом.

АТ «Українська залізниця» вважає, що все вищезазначене свідчить про надскрутне матеріальне становище товариства.

24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим на території України введено воєнний стан. АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів всією Україною, а відповідні рейси є безкоштовними для людей.

Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

Суд враховує, що до повномасштабної військової агресії російської федерації проти України основним джерелом доходу АТ «Українська залізниця» було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань за одночасного значного зменшення доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Зазначена інформація є публічної та знаходиться у вільному доступі у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідача.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказування. При цьому такі обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Суд врахував, що порушення АТ «Українська залізниця» зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

За наведених підстав у їх сукупності апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок господарського суду про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 5%.

Беручи до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків доставки вантажів, враховуючи, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай суттєве стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує суттєвих ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності України, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права необхідність зменшення розміру нарахованого штрафу до 5 %, що становить 3 736,84 грн.

Водночас судом враховано, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації проти України, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зменшення розміру неустойки до 0 грн. фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, наявність порушеного права на своєчасну доставку вантажу залізницею, і таке право підлягає захисту шляхом стягнення штрафних санкцій.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач довів обґрунтованість заявленого позову, однак у зв`язку з наявністю підстав для зменшення розміру штрафних санкцій позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (частина 5 статті 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За умовами пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (далі - Статут), Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі статтею 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

За приписами статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Згідно зі статтею 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

В силу параграфів 2, 3 статті 24 УМВС термін доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм:

для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

За умовами параграфів 5, 7 статті 24 УМВС перебіг строку доставки вантажу розпочинається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповна доба вважається повною.

Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

Відповідно до статті 2 Угоди та додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів» розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно зі статтею 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Параграфом 1 статті 45 УМВС визначено, що якщо перевізником не був дотриманий строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 термін доставки вантажу, перевізник сплачує відшкодування за перевищення строку доставки у вигляді неустойки.

В силу параграфу 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення - терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

- 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не зверху однією десятою загального терміну доставки;

- 18 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;

- 30 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше трьох десятих загального терміну доставки.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів дослідила доводи апелянта, що порушення зобов`язання відбулось до введення воєнного стану, однак враховує, що позов було пред`явлено вже під час дії воєнного стану, який не закінчився на момент прийняття рішення судом першої інстанції, а тому в даному випадку застосовується механізм зменшення розміру штрафних санкцій (згідно ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України), а не механізм звільнення від відповідальності (згідно ст. 617 ЦК України, та ст. 313 ГК України).

Водночас, посилання суду першої інстанції на: «скорочення перевезень», «значні втрати відповідача», «значне зменшення доходу» не є голослівним, як заявляє позивач, а є загальновідомим фактом, що є підставою яка звільняє сторін від обов`язку щодо її доказування.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №910/4513/22 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №910/4513/22 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №910/4513/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №910/4513/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська