РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2023 року справа № 927/650/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, e-mail: ,

в інтересах держави в особі позивача: Чернігівської обласної ради, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, е-mail:

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради, вул. Шевченка, 119, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, ел.пошта:

до відповідача: Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вул. Шевченка, 50, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, e-mail:

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вул. П?ятницька, 11а, м. Чернігів, 14000

про витребування земельної ділянки лісового фонду

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третьої особи на стороні позивача: Дубін В.І.

від третьої особи на стороні відповідача: Бойок Т.М.

представник прокуратури: Лепська Н.П., прокурор

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про витребування з незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га, що розташована на території Михайло-Коцюбинської селищної ради.

У позові прокурор просив суд залучити до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради (вул. Шевченка, 119, смт. Михайло-Коцюбинське, 15552, код 05389161). В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради є постійним користувачем спірної земельної ділянки та має забезпечувати її належну охорону та використання, а тому рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради.

Ухвалою суду від 08.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2023; залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради; встановлено учасникам справи строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

Ухвала суду від 08.05.2023 надіслана учасникам справи на їх електронні адреси, зазначені у позові, третій особі - рекомендованою кореспонденцією (отримане 23.05.2023).

23.05.2023 від відповідача у межах строків, встановлених судом, надійшов відзив на позовну заяву №02-13/914 від 19.05.2023, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що спірну земельну ділянку прийнято у комунальну власність у відповідності до норм чинного законодавства, прокурором не зазначено, яку норму законодавства порушено, в чому полягає незаконне заволодіння земельною ділянкою, якими нормами заборонено перебування лісів та земель лісогосподарського призначення в комунальній власності територіальної громади. Відповідач зазначає, що передача земельної ділянки з державної у комунальну власність жодним чином не перешкоджає використанню цієї ділянки для лісогосподарських потреб.

31.05.2023 від Чернігівської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив №15/3/1-1513-23 від 29.05.2023, у якому прокурор вважає доводи відповідача необґрунтованими, а також зазначає, що з моменту вчинення Михайло-Коцюбинською селищною радою дій з реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки Чернігівської обласної ради, які передані нею в постійне користування ДП «Чернігіврайагролісгосп», підприємство не має жодної можливості здійснювати лісогосподарську діяльність на вказаних земельних ділянках, фактично такими діями припинено діяльність постійного лісокористувача.

01.06.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив №07-02/398 від 31.05.2023, у якій позивач просить позов задовольнити.

02.06.2023 від третьої особи надійшли пояснення по суті позовних вимог від 02.06.2023, у яких третя особа вказує на те, що здійснення реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем є незаконним, а тому вона має бути витребувана з незаконного володіння на користь держави в особі Чернігівської обласної ради, а перешкоди у у здійсненні ДП «Чернігіврайагролісгосп» господарської діяльності як постійного користувача усунуті. Відповідач не заперечує приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.

У підготовче судове засідання 07.06.2023 прибули представники прокуратури, позивача. Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача не прибули.

У судовому засіданні 07.06.2023 прокурором повідомлено про намір заявити клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Представник позивача підтримав необхідність залучення до участі у справі як третьої особи - Головного управління Держегокадастру у Чернігівській області.

У підготовчому судовому засіданні 07.06.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 19.07.2023, про що відповідача та третю особу повідомлено ухвалою від 07.06.2023.

12.06.2023 від Чернігівської обласної прокуратури надійшло клопотання №15/3/1-1513-23 від 08.06.2023 про залучення до участі у справі третьої особи. У поданому клопотанні прокурор просить суд залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. П?ятницька, 11а, код 39764881). В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що підставою вибуття земель лісового фонду з комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області стали розпорядчі документи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, а саме наказ від 14.12.2020 №47-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", акт приймання-передачі земельної ділянки із державної у комунальну власність, додаток до акту. На підставі вищевказаних документів Михайло-Коцюбинською селищною радою 06.05.2021 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку лісового фонду з кадастровим номером :13:000:5054, а тому участь Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області необхідна для об`єктивного дослідження всіх обставин справи, і рішення суду у цій справі може вплинути на його права та обов`язки.

Ухвалою суду від 15.06.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. П?ятницька, 11а, ідентифікаційний код 39764881).

Ухвала суду від 15.06.2023 отримана обласною прокуратурою та позивачем 20.06.2023, відповідачем - 21.06.2023, третьою особою на стороні позивача - 07.07.2023, третьою особою на стороні відповідача - 20.06.2023.

19.06.2023 від позивача надійшло клопотання №07-02/453 від 13.06.2023 про розгляд справи без участі представника та прийняття рішення на підставі поданих документів.

23.06.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, надійшли пояснення №9-25-0.6-3080/2-23 від 22.06.2023, у яких третя особа не погоджується з доводами прокурора про те, що спірна земельна ділянка увійшла до складу земель лісового фонду. На думку третьої особи, аналогія закону в даному випадку не може бути застосована, оскільки законодавець в п.5 Прикінцевих положень Лісового фонду України чітко визначив для яких суб?єктів застосовувалася ця норма на момент виникнення спірних правовідносин. Чернігівському районному ДАСП «Чернігіврайагролісгосп» на момент звернення прокурора з позовом до суду було достовірно відомо площі, межі та кількість земельних ділянок наданих їм у постійне користування на виконання рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2021 на території Пакульської сільської ради, а також те, що спірна земельна ділянка їм не передавалася зазначеним рішенням Чернігівської обласної ради у постійне користування. Доводи прокурора про належність спірної земельної ділянки до земель, які перебували в користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств та рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» були передані в постійне користування Чернігівському районному ДАСП «Чернігіврайагролісгосп» не відповідають фактичним обставинам та спростовуються державним актом на право постійного користування землею на території Пакульської сільської ради (на тепер Михайло- Коцюбинської селищної ради) та матеріалами технічної документації. Посилання прокурора та третьої особи на стороні позивача на те, що лісгоспом на спірній земельній ділянці періодично проводились лісогосподарські заходи, а саме вибіркові санітарні рубки, проріджування, прохідні рубки по Пакульському лісництву не можуть бути прийняті до уваги судом як докази на підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки відповідно до приписів статті 125,126 Земельного кодексу України Чернігівське районне ДАСП «Чернігіврайагролісгосп» мало право на постійне користування лише тими земельними ділянками, які надані в порядку встановленому законодавством та права на які посвідчені в установленому порядку. Прокурором не надано належних доказів на підтвердження факту законності включення спірної земельної ділянки до кварталів 281 та 282 матеріалів лісовпорядкування. Та обставина, що спірна земельна ділянка могла за значний проміжок часу зазнати часткового природного заліснення автоматично не робить її землями лісового фонду, оскільки переведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до земель лісогосподарського призначення передбачає встановлену законодавством процедуру консервації таких земель з наступним прийняттям рішення відповідним суб`єктом про надання таких земель для лісогосподарського використання. До спірної земельної ділянки жодні такі рішення не приймалися, а тому станом на момент прийняття наказу від 14.12.2020 №47-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» спірна земельна ділянка належала до земель сільськогосподарського призначення і підстав для невключення її до зазначеного наказу не було. Процедура передачі земельних ділянок із державної власності у комунальну власність була дотримана.

05.07.2023 від заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури надійшла заява про зміну предмету позову №15/3/1-1513-23 від 03.07.2023, у якій прокурор зазначає про те, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.03.2023 № 10-25-0.3-1113/2-23 земельна ділянка з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої та погодженої у відповідності до вимог чинного законодавства технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок, сільськогосподарського призначення як землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення згаданої ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення: землі запасу. Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, відомості про яку містяться у Державному земельному кадастрі. Скасування державної реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки. Зважаючи на те, що спір стосується прав на земельну ділянку, а не оскарження рішень чи дій державного реєстратора, він не вважається таким, що порушує права третіх осіб на земельну ділянку, тому залучення реєстратора до участі у справі як співвідповідача не вимагається. За доводами прокурора для ефективного поновлення інтересів держави предмет даної позовної заяви необхідно змінити шляхом доповнення позовних вимог: скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у запереченнях №9-25-0.6-3446/2-23 від 10.07.2023 на заяву про зміну позовних вимог просить суд врахувати, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки на користь Чернігівської обласної ради на стадії виконання судового рішення реєстратором речових прав буде внесено запис про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за позивачем Чернігівською обласною радою. Скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за наявності зареєстрованого речового права прямо суперечитиме приписам ч.10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та у зв?язку з цим є технічно неможливою. Таким чином, у разі прийняття судового рішення про задоволення обох позовних вимог на стадії виконання судового рішення Головне управління юридично та фактично не зможе його виконати в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

19.07.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог від 18.07.2023 з урахуванням пояснень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшли пояснення №9-25-0.6-3080/2-23 від 22.06.2023, у яких третя особа зазначає, що наявність у підприємства матеріалів лісовпорядкування 2004 року, де відображено квартали 281,282 з їх кількісними та якісними характеристиками спростовує доводи третьої особи про те, що на момент отримання підприємством державного акту на право постійного користування (2006 рік) в нього ввійшли всі землі лісового фонду, передані згідно з рішенням обласної ради. При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного або комунального лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового фонду України. Матеріалам лісовпорядкування 2016 року, передують матеріали лісовпорядкування 2004 року, і як вбачається із зазначених матеріалів лісові насадження вказаних кварталів становить переважно сосна звичайна віком в середньому 40 років. Оригінали матеріалів будуть надані для огляду в судовому засіданні. Твердження про природне заліснення спірної земельної ділянки у кварталах 281,282 є хибним, оскільки спростовується матеріалами лісовпорядкування 2004, 2016 років. Лісові насадження наразі мають вік до 86 років, заліснені лісовими культурами переважно сосна звичайна, такі лісогосподарські заходи як вибіркові санітарні рубки, проводяться згідно з матеріалами лісовпорядування. Конфігурація та розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054 відповідно до публічної кадастрової книги України повністю співпадає з конфігурацією та розміщенням земельної ділянки 281-го та 282-го кварталів, що підтверджується картами-схемами лісовпорядкування ДП «Чернігіврайагролісгосп» 2004 та 2016 років та є безперечними доказами законності перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні комунального підприємства, власником якого, як і власником зазначеної земельної ділянки, є Чернігівська обласна рада. Третя особа вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі та зазначає, що оскільки Чернігівський район тривалий час знаходився під окупацією, у зв?язку з чим для пошуку наданих матеріалів 2004 року знадобилося досить багато часу (відшукано матеріали лише 17.07.2023), ДП «Чернігіврайагролісгосп» просить суд залучити їх до матеріалів справи та надати додатковий час для відправки сторонам у справі.

У судове засідання 19.07.2023 прибули представники прокуратури та третіх осіб. Інші учасники справи у судове засідання не прибули.

Додаткові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради від 18.07.2023 залучені до матеріалів справи; докази, надані до додаткових пояснень залишені судом без розгляду.

Щодо заяви заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про зміну предмету позову №15/3/1-1513-23 від 03.07.2023 суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовної якої позивач просить прийняти судове рішення. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд зазначив, що необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у спарві № 910/18389/20.

Проаналізувавши правові обставини та вимоги, викладені заступником керівника Чернігівської обласної прокуратури у заяві про зміну предмету позову №15/3/1-1513-23 від 03.07.2023, суд доходить висновку, що зміна предмету позову не протирічить діючому законодавству, не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси і є процесуальним правом сторони, відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Подана заступником керівника Чернігівської обласної прокуратури заява про зміну предмету позову №15/3/1-1513-23 від 03.07.2023 приймається судом до розгляду, спір вирішується з її урахуванням.

У судовому засіданні 19.07.2023 суд витребував у третьої особи, на стороні відповідача, надати у наступне судове засідання роздруківку вкладення щодо направлення на адреси усіх учасників судового процесу письмових пояснень №9-25-0.6-3080/2-23 від 22.06.2023 або пояснення щодо здіснення надсилання на адреси сторін вищевказаних пояснень.

У судовому засіданні 19.07.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 02.08.2023, про що позивача та відповідача повідомлено ухвалою суду від 19.07.2023, направлену на їх поштові адреси, і відповідно отримані позивачем - 21.07.2023, відповідачем - 25.07.2023.

25.07.2023 від третьої особи на стороні відповідача надійшли пояснення №9-25-0.6-3722/2-23 від 24.07.2023 з додатками на виконання протокольної ухвали від 19.07.2023, які залучено до матеріалів справи.

26.07.2023 від третьої особи на стороні позивача надійшло клопотання від 24.07.2023 про поновлення строку для надання пояснень та приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень по суті позовних вимог з урахуванням пояснень ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. У клопотанні третя особа зазначає, що на підтвердження надсилання копії пояснення іншим учасникам справи представником третьої особи ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області додано витяг з електронної пошти, як доказ надсилання відповідних документів на електронні адреси останніх. Представником ДП «Чернігіврайагролісгосп» адвокатом Дубіним В.І. лише 24.07.2023 отримано нарочно пояснення №9-25-0.6-3080/2-23 від 22.06.2023 з додатками. Враховуючи зазначене, третя особа на стороні позивача просить поновити строк для приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень від 24.07.2023 з додатками.

У додаткових поясненнях від 24.07.2023 третя особа на стороні позивача зазначає, що твердження про природне заліснення спірної земельної ділянки у кварталах 281 та 282 є хибним, оскільки спростовується матеріалами лісовпорядкування, зокрема, 2004 та 2016 років. Лісові насадження наразі мають вік до 86 років, заліснені лісовими культурами переважно сосна звичайна, такі лісогосподарські заходи як вибіркові санітарні рубки, проводяться згідно з матеріалами лісовпорядкування.

Конфігурація та розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054 відповідно до Публічної кадастрової книги України повністю співпадає з конфігурацією та розміщенням земельної ділянки 281-го та 282-го кварталів, що підтверджується картами-схемами лісовпорядкування ДП «Чернігіврайагролісгосп» 2004 та 2016 років та є безперечними доказами законності перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні комунального підприємства, власником якого, як і власником зазначеної земельної ділянки є Чернігівська обласна рада. Третя особа вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

02.08.2023 від третьої особи на стороні позивача надійшло клопотання від 02.08.2023 про поновлення строку для надання додаткових доказів, які долучені до додаткових пояснень від 24.07.2023, як додатку. Зазначено, що строк пропущений з поважних причин, оскільки ці докази надаються 02.08.2023 у відповідь на письмові пояснення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

У судове засідання 02.08.2023 прибули представники прокуратури, третьої особи на стороні позивача, третьої особи на стороні відповідача.

Клопотання третьої особи, на стороні позивача судом задоволені, письмові пояснення з доказами залучено до матеріалів справи.

Суд у судовому засіданні 02.08.2023 протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.08.2023, про що позивача та відповідача повідомлено ухвалою суду від 02.08.2023, яку отримано позивачем - 04.08.2023, відповідачем - 08.08.2023.

04.08.2023 від третьої особи на стороні відповідача надійшла заява №9-25-0.6-3912/2-23 від 03.08.2023 про розгляд справи без участі цієї третьої особи. В обґрунтування заяви посилається на неможливість забезпечити участь представника в судове засідання 22.08.2023.

22.08.2023 судове засідання не відбулось внаслідок тимчасового зупинення роботи суду після ракетного удару російської федерації.

Ухвалою суду від 28.08.2023 судове засідання призначено на 13.09.2023.

Ухвала суду від 28.08.2023 направлена учасникам справи на їх електронні адреси, третій особі на стороні відповідача - поштою, ухвалу отримано 06.08.2023.

У судове засідання 13.09.2023 прибули представники прокуратури, третьої особи на стороні позивача, третьої особи на стороні відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

У відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.12.2020 №47-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області передано Михайло-Коцюбинській селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3995,7939 га на території Михайло-Коцюбинської територіальної громади (а.с.21).

14.12.2020 між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Михайло- Коцюбинською селищною радою підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, у якому зазначено, що цей акт разом із наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Михайло-Коцюбинської селищної ради на земельні ділянки, зазначені у додатку (а.с.22-25).

Згідно з додатком до акту, Михайло-Коцюбинській селищній раді передано 206 земельних ділянок, в т.ч., земельну ділянку під порядковим номером 154, кадастровий номер якої :13:000:5054, площею 386,0978 га, що розташована на території колишньої Пакульської сільської ради Чернігівського району.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Михайло-Коцюбинської селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58064984 від 12.05.2021, відповідно до якого 06.05.2021 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:5054, форма власності - комунальна, власник - Михайло-Коцюбинська селищна рада (а.с.17-18, 26).

З наданих прокурором матеріалів випливає, що рішенням Чернігівської районної ради від 29.09.2000 з метою недопущення залишення земельних ділянок лісового фонду бувших колективних сільськогосподарських підприємств поза зоною господарського впливу та ефективного використання переданого до районної комунальної власності майна, вирішено створити на базі переданого до районної комунальної власності майна реорганізованого Михайло-Коцюбинського міжгосподарського лісгоспу Чернігівське районне комунальне спеціалізоване агролісогосподарське підприємство «Чернігіврайагролісгосп» (а.с.58-59).

Наказом Комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Чернігівоблагроліс» від 27.12.2000 №2 створено Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спіціалізоване підприємство «Чернігіврайагролісгосп», якому наказано підготувати матеріали до обласної ради щодо передачі в постійне користування земель лісового фонду (а.с.72).

Згідно з рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, надано в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства. Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення ДАСП «Чернігіврайагролісгосп» на території Чернігівського району надано в постійне користування 22138,2 га земель лісового фонду, до складу яких, за твердженням прокурора, увійшла спірна земельна ділянка (а.с.75-78).

Як вбачається з листа Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спіціалізованого підприємства «Чернігіврайагролісгосп» №25 від 14.02.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :13:000:5054 знаходиться в постійному лісокристуванні Дочірнього спіціалізованого підприємства «Чернігіврайагролісгосп» щонайменше з 2016 року, про що свідчать лісовпорядні матеріали виготовлені Державним проектним лісовпорядним виробничим об?єднанням «Укрдержліспроект» Київська лісовпорядна експедиція. Прокурор у позовній заяві зазначив, що проектом організації та розвитку лісового господарства ДАСП «Чернігіврайагролісгосп» встановлено, що спірна земельна ділянка, повністю накладається на 281 та 282 квартали земель лісового фонду ДАСП «Чернігіврайагролісгосп»; лісові насадження у зазначених лісових кварталах мають вік 13-79 років; на вказаних земельних ділянках лісгоспом періодично проводилися лісогосподарські заходи - вибіркові санітарні рубки, проріджування, прохідні рубки по Пакульському лісництву ДП «Чернігіврайагролісгосп», що також підтверджує обставину використання спірної земельної ділянки для ведення лісового господарства (а.с.43-57).

До матеріалів справи додано копію поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, з якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:000:5054 повністю накладається на 281 та 282 квартали земель лісового фонду, зазначена земельна ділянка зареєстрована 06.05.2021 на праві комунальної власності за Михайло-Коцюбинською селищною радою (а.с.60-71).

Відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території, зокрема, Пакульської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, на території Пакульської сільської ради розташовується земельна ділянка площею 368,0983 га (а.с.32-38).

Висновком міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №0-25-0.212-1791/118-19 від 16.12.2019 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населеного пункту) на території, зокрема, Пакульської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області (а.с.39-40).

Заступник керівника обласної прокуратури зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої та погодженої у відповідності до вимог чинного законодавства технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок, сільськогосподарського призначення як землі сільськогосподарського призначення. Згідно з даними, які містяться у Державному земельному кадастрі, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (розділ 1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» Поземельної книги, запис від 19.12.2019 №001).

За доводами прокурора до складу інвентаризованих Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області земель сільськогосподарського призначення державної форми власності увійшла земельна ділянка лісового фонду комунальної власності, що перебувала в управлінні та розпорядженні Чернігівської обласної ради та постійному користуванні ДП «Чернігіврайагролісгосп», що і стало підставою подання позову.

Щодо представництва прокуратури в інтересах позивача у суді суд зважає на таке.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Аналогічного змісту положення щодо лісів визначені статтями 7, 8 Лісового кодексу України.

Статтею 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч. 2 ст. 1 Лісового кодексу України.

За змістом статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт "б" частини першої статті 164 Земельного кодексу України).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що порушення інтересів держави в даному випадку обґрунтовується тим, що землі лісового фонду внаслідок незаконно проведеної інвентаризації (в частині включення вказаного лісового масиву до земель сільськогосподарського призначення) лісогосподарських земель під виглядом сільськогосподарських, земельна ділянка лісового фонду, з порушенням порядку встановленого законом, вибула з управління Чернігівської обласної ради та постійного користування ДП «Чернігіврайагролісгосп», який, в свою чергу, не може забезпечувати її охорону та належне обслуговування.

У даному випадку Чернігівська обласна рада рішення про вилучення з комунальної власності, постійного користування ДП «Чернігіврайагролісгосп» земель лісогосподарського призначення не приймала, а останнє письмову згоду на вилучення земель не надавало.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Виходячи з приписів ст.8 Земельного Кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить, зокрема: розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 30 Лісового кодексу України визначено, що, зокрема, обласні ради, у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; забезпечують виконання загальнодержавних і державних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів і затверджують регіональні (місцеві) програми з цих питань; передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад та припиняють права користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад.

За доводами прокурора, у цій справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (зміна цільового призначення землі, передання її у приватну власність фізичних осіб тощо).

Позовну заяву подано в інтересах держави в особі позивача - Чернігівської обласної ради, яка, на думку прокурора, при наявності порушень інтересів держави тривалий час не діє у вказаних спірних правовідносинах.

Чернігівська обласна прокуратура листом №15/3/1-160вих23 від 16.03.2023 поінформувала Чернігівську обласну раду про виявлені порушення з проханням повідомити, чи вживала облрада заходи з метою витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та чи планує захищати інтереси держави з даного питання у судовому порядку (а.с.87-90).

Чернігівська обласна рада у листі №02-03/288 від 17.04.2023, адресованому Чернігівській обласній прокуратурі, повідомила останню про обмежене фінансування обласної ради на судові витрати та не заперечила щодо представництва Чернігівською обласною прокуратурою інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в Господарському суді Чернігівської області для повернення незаконно відчуженої ділянки її законному власнику (а.с.91).

Чернігівська обласна прокуратура листом від 28.04.2023 №15/3/1-298вих-23 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Чернігівську обласну раду про підготовку до Господарського суду Чернігівської області позовної заяви в інтересах держави в особі останньої про витребування земельної ділянки (а.с. 95).

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

З огляду на невжиття самостійно уповноваженим органом у спірних правовідносинах, ефективних заходів щодо усунення виявлених порушень, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради та звернення до суду із вказаним позовом у даній справі.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради у суді при зверненні із цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.

Оскільки спірна земельна ділянка та права на неї є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт г) ч.4 ст. 83 Земельного кодексу України).

Виходячи з приписів ст. 57 Земельного кодексу України, ч.1 ст.17 Лісового кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», що набув чинності 01.01.2013, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :13:000:5054 перейшла до комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ і міст Чернігівської області та перебуває у постійному користуванні ДП «Чернігіврайагролісгосп».

За огляду на норми ст.45, 54 Лісового кодексу України основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створенім, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

Так, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства, що передані на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 14.12.2020 №47-ОТГ) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну цільового призначення чи передачу спірної земельної ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення за рахунок земель лісового фонду.

Згідно ст. 15-1, ч. 1 ст. 20, ч. 4 ст. 122 та ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 14.12.2020 №47-ОТГ) територіальні органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб.

Дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054 призвели до вилучення земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також подальшої передачі їх у комунальну власність територіальної громади Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі наказу від 14.12.2020 №47-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", що є порушенням вимог чинного законодавства (в редакції чинній на момент прийняття наказу №47-ОТГ від 14.12.2020).

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області незаконно здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель державного лісового фонду за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому спірну земельну ділянку передано до земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.12.2020 №47-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", на підставі якого земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, є незаконними, тобто прийнятими всупереч вимогам чинного законодавства.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (п.85,86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (п.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога прокурора про витребування з незаконного володіння Михайло-Коцюбинської селищної ради на користь держави в особі Чернігівської обласної ради земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га.

Зазначена матеріально-правова вимога заявлена до відповідача - Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем у спорі про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України є власник майна, а відповідачем - добросовісний набувач (титульний власник спірного майна), що володіє ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом, тоді як особи, які набували та втрачали відповідне право у ланцюгу перепродажів, не є відповідачами у такому спорі, так як на час пред`явлення вимоги про витребування майна з володіння не є ані власниками, ані володільцями, ані користувачами спірного майна.

На час звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:5054 зареєстровано за Михайло-Коцюбинською селищною радою.

Згідно з ч.3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №183/1617/16 дійшла висновку, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Державним реєстратором Михайло-Коцюбинської селищної ради Сердюк Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58064984 від 12.05.2021, відповідно до якого 06.05.2021 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га (підстава - акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020), власник - Михайло-Коцюбинська селищна рада.

Враховуючи викладене вище, Михайло-Коцюбинська селищна рада є належним відповідачем у спорі, оскільки повинна виконати вимогу прокурора, заявлену у позові - повернути з незаконного володіння на користь держави в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу прокурора про витребування на користь держави в особі Чернігівської обласної ради з незаконного володіння Михайло-Коцюбинської селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га.

Щодо вимог прокурора про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054, площею 386,0978 га суд зазначає таке.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в частині 2 статті 16 ЦК України та частині 2 статті 20 Господарського кодексу України, одними з яких є відновлення становища, що існувало до порушення, припинення правовідношення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За п.1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п.1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстраторам, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

З урахуванням викладеного вище суд вважає за необхідне зазначити про те, що вимоги прокурора про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області скасувати державну реєстрацію спірних земельних ділянок є способом захисту порушеного права, який не призведе до поновлення цього порушеного права та автоматично не стане підставою для набуття Чернігівською обласною військовою адміністрацією права розпорядження зазначеними земельними ділянками. Навпаки, позбавлення спірних земельних ділянок усіх ідентифікуючих і реєстраційних однак стане на заваді відновленню порушених прав землевласника і може бути причиною зловживань з боку невизначеного кола осіб.

Скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за наявності зареєстрованого речового права прямо суперечитиме приписам ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та у зв?язку з цим є технічно неможливим.

За таких обставин прокурором неправильно обрано спосіб захисту інтересів держави у спірних правовідносинах щодо скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:000:5054 площею 386,0978 га.

Судові витрати у справі, які складаються із сплаченого прокурором судового збору, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 46, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Витребувати з незаконного володіння Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Шевченка, 50, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, ідентифікаційний код 04412509) на користь держави в особі Чернігівської обласної ради (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 25618741) земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:5054 площею 386,0978 га.

3. Стягнути з Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Шевченка, 50, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, ідентифікаційний код 04412509) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, отримувач - Чернігівська обласна прокуратура, банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача - UA0006008) 34975,76 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. У решті позову відмовити.

У судовому засіданні 13.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua .

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

Суддя М.О. Демидова