РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2023Справа № 910/11420/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6; ідентифікаційний код: 25286486)

про стягнення 40918,62 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича з вимогами до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення 40918,62 грн, з яких 3% річних у розмірі 5806,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 35111,79 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем було прострочено оплату товару, поставленого позивачем відповідно до умов Договору поставки №185 від 13.10.2020, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5806,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 35111,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 відкрито провадження у справі №910/11420/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

19.09.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові докази, які суд долучив до матеріалів справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/11420/23 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду була отримана відповідачем 31.07.2023 (за ідентифікатором пошуку 169).

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/11420/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 між Фізичною особою-підприємцем Бабієм Сергієм Петровичем (постачальник) та Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр» (покупець) укладено Договір поставки №185, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити пральний порошок, засоби для миття підлоги та інші засоби для чищення за кодом ДК 021:20-9 Продукція для чищення, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №185 від 13.10.2020 найменування, кількість та ціна товару, що поставляється за цим договором, визначені у Специфікації (Додаток №1).

Ціна договору становить 85271,76 грн (п. 3.1 Договору поставки №185 від 13.10.2020).

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №185 від 13.10.2020 ціна товару за кожну окрему поставку вказується у рахунках-фактурах, видаткових і податкових накладних.

Відповідно до п. 5.3.1 Договору поставки №185 від 13.10.2020 датою поставки товару вважається дата передачі постачальником покупцю товару згідно з підписаною сторонами видатковою накладною чи іншою товаросупровідною документацією.

Згідно з п. 11.1 Договору поставки №185 від 13.10.2020 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2020.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідачем було прострочено оплату товару, поставленого позивачем відповідно до умов Договору поставки №185 від 13.10.2020, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5806,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 35111,79 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №185 від 13.10.2020 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 79002,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №976 від 30.12.2020 на суму 13960,80 грн, видатковою накладною №975 від 30.12.2020 на суму 14524,80 грн, видатковою накладною №718 від 07.12.2020 на суму 7072,20 грн, видатковою накладною №717 від 07.12.2020 на суму 6844,80 грн, /идатковою накладною №556 від 04.11.2020 на суму 6260,40 грн, видатковою накладною №519 від 20.10.2020 на суму 6168,00 грн, видатковою накладною №384 від 22.09.2020 на суму 9697,80 грн, видатковою накладною №337 від 08.09.2020 на суму 14473,20 грн, копії яких долучено позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4.3 Договору поставки №185 від 13.10.2020 визначено, що розрахунок здійснюється покупцем протягом 30 банківських днів з дати підписання видаткової накладної, іншої товаросупровідної документації на відповідний товар.

Як зазначив позивач у позовній заяві, отриманий товар відповідач оплатив частково на суму 30339,00 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48663,00 грн.

При цьому, з наданої АТ «Сенс Банк» довідки вих №37546-81.1/2023 від 18.09.2023 вбачається, що 30.12.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 6168,00 грн, 30.12.2020 - грошові кошти у розмірі 9697,80 грн, 03.09.2020 - грошові кошти у розмірі 14473,20 грн, що разом становить 30339,00 грн.

Судом встановлено, що 04.05.2023 Господарським судом міста Києва було видано наказ №910/6803/23 про стягнення з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича заборгованості за Договором поставки №185 від 13.10.2020 у розмірі 48663,00 грн.

14.06.2023 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 48927,40 грн за наказом Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/6803/23.

Оскільки відповідач допустив прострочення з оплати товару, поставленого позивачем, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5806,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 35111,79 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5806,83 грн відповідно до розрахунку, наведеного у позовній заяві.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його необгрунтованості, оскільки позивачем не були враховані здійснені відповідачем 03.09.2020 та 30.12.2020 часткові оплати, а також неправильно визначено початок періоду прострочення.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 3486,80 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» 3% річних у розмірі 5806,83 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 3486,80 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 35111,79 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не були враховані здійснені відповідачем 03.09.2020 та 30.12.2020 часткові оплати, а також неправильно визначено початок періоду прострочення.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 20944,76 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» інфляційних втрат у розмірі 35111,76 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 20944,76 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6; ідентифікаційний код: 25286486) на користь Фізичної особи-підприємця Бабія Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 3% річних у розмірі 3486 (три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 20944 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 76 коп. та судовий збір у розмірі 1602 (одна тисяча шістсот дві) грн 55 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак