ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 Справа №905/518/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон»

про стягнення 1 395 289,05 грн

Суддя Хабарова М.В.

Секретар судового засідання Сухіна В.А.

за участю представників (в режимі відеоконференції):

від позивача Сиротюк Р.В.

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон» про стягнення основного боргу у розмірі 783778,77 грн, пені у розмірі 366965,56 грн, 3% річних у розмірі 28145,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 216399,18 грн.

Разом із позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю, що знаходиться за адресою: Донецька обл., Покровський р-н, с. Рівне, вул. Шопена, 1 та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон»; накладення арешту на рахунки відповідача та накладення арешту на рухоме майно боржника, що не підлягає державній реєстрації.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.05.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20.06.2023.

Протокольною ухвалою суду від 20.06.2023 відкладено підготовче засідання на 25.07.2023.

03.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що при перерахунку ціни позову позивачем було виявлено, що при поданні позову помилково було зазначено загальну ціну позову 2395466,99 грн замість вірної ціни позову 1395289,05 грн. Суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначені у позові, залишаються незмінними.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.07.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відкладено підготовче засідання у справі на 22.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2023.

Господарським судом Донецької області судом було здійснено направлення ухвали про відкриття провадження у справі №905/518/23 від 09.05.2023 та ухвала повідомлення від 20.06.2023 рекомендованими листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача. Місцезнаходженням відповідача є: 85325, Донецька обл., Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, буд. 1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.05.2023 та ухвала повідомлення від 20.06.2023 отримані відповідачем 08.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 953.

Поштове відправлення з ухвалою суду від 25.07.2023 про відкладення підготовчого засідання повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 роз`яснено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Відповідно до п. 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, здійснивши аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, судом також було здійснено підписку сторін на отримання процесуальних документів по справі №905/518/23 електронною поштою, зокрема: відповідача - (вказана адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), (вказана електронна пошта зазначена позивачем на титульному аркуші позовної заяви).

Після підписання електронним цифровим підписом судді процесуальних документів по справі, програма «Діловодство спеціалізованого суду» направляє автоматично всім учасникам справи всі процесуальні рішення на їх електронні пошти. При цьому, відомості у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» містяться не лише щодо дати доставки, а й щодо часу доставки такого електронного листа.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Як вбачається із автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала суду про відкриття провадження справи від 09.05.2023 була доставлена на електронні адреси відповідача 09.05.2023, ухвала повідомлення від 20.06.2023 доставлена на електронні адреси відповідача 21.06.2023, ухвала суду від 25.07.2023 про відкладення підготовчого засідання - 26.07.2023, ухвала суду від 22.08.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду доставлена на електронні пошти відповідача 23.08.2023.

Водночас, з метою необхідності забезпечення прав осіб на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою забезпечення реалізації процесуального права відповідача на подання відзиву на позов, судом неодноразово здійснювались телефонограми відповідачу від 12.05.2023, 23.06.2023, 02.08.2023, 25.08.2023 за номерами телефонів, які були зазначені позивачем у позовній заяві. Однак, телефонограми відповідачу судом не вдалося передати, у зв`язку з неможливістю встановити зв`язок або невстановлені особи відмовлялися їх приймати.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, Господарський суд Донецької області зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на день прийняття рішення не реалізував своє право на подання відзиву, будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з приводу процесуальних питань від відповідача не надходило.

У судове засідання 19.09.2023 з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач представників у судове засідання 19.09.2023 не направив, станом на день прийняття рішення не реалізував своє право на подання відзиву, будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з приводу процесуальних питань від нього не надходило.

У судовому засіданні 19.09.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

01.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон» (покупець, відповідач) підписано Договір поставки №01/12/2020, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари в асортименті, кількості, асортименті та за ціною згідно із заявкою покупця, погодженою сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, сортаменту, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або оплата товару згідно з рахунком-фактурою (у разі попередньої оплати товару), виданих постачальником.

Загальна ціна Договору складається із сум цін поставок товару окремими партіями, зробленими відповідно до цього Договору. Під партією товару сторони домовилися розуміти поставку однією видатковою накладною (п. 1.3 Договору).

Оплата товару здійснюється покупцем у строк не пізніше 30 календарних днів після отримання товару згідно з видатковою накладною, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 2.1 Договору).

Доставка партії товару здійснюється автомобільним транспортом постачальника на умовах СРТ на склад покупця - вул. Шопена, 1, с. Рівне, Покровський район Донецької області (п. 2.3. Договору).

У разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, він сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу (п. 3.2 Договору).

У специфікації №1 від 01.12.2020 до Договору сторони визначили вид товару: пісок дрібний та ціну за тону - 241,65 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за Договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 783778,77 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, а також квитанціями про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач в свою чергу поставлений товар не оплатив, будь-яких заперечень стосовно його якості і кількості не надав.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання сторін виникли в порядку ст. 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.1 Договору оплата товару здійснюється покупцем у строк не пізніше 30 календарних днів після отримання товару згідно з видатковою накладною, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов Договору своїх зобов`язань за Договором не виконав, за поставлений товар не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 783778,77 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 783778,77 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 366965,56 грн, 3% річних у розмірі 28145,54 грн та інфляційні втрати у розмірі 216399,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 366965,56 грн, суд визнає його не вірним, оскільки при встановленні початкової дати прострочення позивачем не були враховані норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України (якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день), а також нарахування пені здійснено з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Тому господарським судом самостійно, із врахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, здійснено розрахунок пені та встановлено, що її розмір складає 100 484,77 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 28145,54 грн, суд визнає його не вірним, оскільки при встановленні початкової дати прострочення позивачем також не були враховані норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Тому господарським судом самостійно, із врахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, здійснено розрахунок 3% річних та встановлено, що їх розмір складає 28089,93 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 216399,18 грн, суд визнає його арифметично вірним.

Разом із тим, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» у порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України просить суд зазначити у рішенні суду, що органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу до моменту виконання рішення в частині основного боргу, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з частинами 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на суму основаного боргу в розмірі 783778,77 грн за Договором поставки №01/12/2020 від 01.12.2020 року, починаючи з 11.03.2023 до моменту повної оплати основного боргу за цим правочином, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3% річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Стосовно нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу суд зазначає, що законодавством передбачено право суду зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Разом із тим, положеннями Господарського процесуального кодексу України та інших нормативних актів не передбаченого такого права суду стосовно інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд, не вбачає підстав щодо зазначення у рішенні про нарахування таких інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду в частині основного боргу.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім того, при поданні позову позивачем згідно платіжної інструкції №429 від 19.04.2023 сплачено 35932,00 грн судового збору за розгляд позовних вимог про стягнення 2395466,99 грн.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 1395289,05 грн. Вказана заява прийнята судом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач також просить суд повернути йому сплачений судовий збір, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу сплаченого судового збору у розмірі 15002,66 грн з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 124, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон» (85325, Донецька обл., Покровский район, с. Рівне, вул. Шопена, 1, ідентифікаційний код 34798371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1, оф. 211, ідентифікаційний код 42595336) заборгованість у розмірі 783778 (сімсот вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят вісім) грн 77 коп, пеню у розмірі 100484 (сто тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 77 коп, 3% річних у розмірі 28089 (двадцять вісім тисяч вісімдесят дев`ять) грн 93 коп, інфляційні втрати у розмірі 216399 (двісті шістнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 18 коп та судовий збір у розмірі 16931 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одна) грн 29 коп.

3. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP Бетон» (85325, Донецька обл., Покровский район, с. Рівне, вул. Шопена, 1, ідентифікаційний код 34798371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1, оф. 211, ідентифікаційний код 42595336) 3% річних на суму основного боргу, що становить 783778 (сімсот вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят вісім) грн 77 коп, за період з 11.03.2023 і до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрзбут-Постачання» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1, оф. 211, ідентифікаційний код 42595336) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 15002 (п`ятнадцять тисяч дві) грн 66 коп., сплачений згідно платіжної інструкції №429 від 19.04.2023.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.09.2023

Суддя М.В. Хабарова