ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 Справа № 914/1092/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», м. Львів,

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Чернігів, предмет позову: стягнення 117 765,72 грн,

підстава позову: відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

третьої особи 2: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 117 765,72 грн.

1.2. Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_1 .

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.4. Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження, про що постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 06.09.2023. Щодо заявленого позивачем у позовній заяві клопотання про витребування копії постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2022 у справі № 359/8327/22 шляхом безпосереднього доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень, то суд не визнає таке обґрунтованим і доречним, адже у вказаному реєстрі для всіх користувачів доступний однаковий зміст рішення. Правом отримати засвідчену копію постанови від 15.11.2022 в суді з повними відомостями про «особу 1» і «номер 1» позивач не скористався. Водночас, відповідач не заперечує обставини постановлення згаданої постанови стосовно водія ОСОБА_1 , тому така не є спірною і додатковому доказуванню не підлягає.

1.5. У судове засідання 20.09.2023 представники сторін не з`явилися, хоча про дату і час судового засідання обізнані, адже були присутні в попередньому судовому засіданні 06.09.2023. Представник позивача, якому було забезпечено участь в засіданні в режимі відеоконференції відповідно до протоколу судового засідання від 06.09.2023, у судове засідання 20.09.2023 не з`явився, був відсутній в мережі, запрошення до участі в засіданні не прийняв, що відображено в протоколі судового засідання, клопотань суду не подавав.

1.6. Третя особа причин неявки також не повідомила, кореспонденцію суду не отримує, хоча відповідно до заяви, поданої 08.05.2023 суду, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності так як він виконує військову службу. За таких обставин, а також враховуючи тривалий розгляд справи, неявка сторін без повідомлення причин такої, не перешкоджає розгляду справи в цьому судовому засіданні.

1.7. У судовому засіданні 20.09.2023 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Позивач на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» і ст. 993 Цивільного кодексу України заявляє до стягнення з відповідача 117 765,72 грн, які є шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вважає, що до нього перейшло право вимоги на отримання від особи, відповідальної за збитки, компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу.

2.2. Відповідач заперечив позовні вимоги з тих підстав, що відшкодування матеріальної шкоди повинно здійснюватись Моторним (транспортним) страховим бюро України. Крім цього, відповідно до Умов добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження застрахованого ТЗ, якщо такі пошкодження відбулися внаслідок ДТП, що відбулися за участю будь-яких військових ТЗ (п. 4.7.11). Тобто позивач безпідставно сплатив страхове відшкодування потерпілій особі.

2.3. Третя особа просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» є страховиком для ОСОБА_2 (страхувальник) на підставі сертифіката добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 щодо автомобіля KIA Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

3.2. Згідно із заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно з договором КАСКО № 370016/4615/0000445, що відбулася 05.11.2022 о 08:40:21 год, страхувальник повідомив страховика про ДТП, яке сталося на блокпості при виїзді з Борисполя в сторону Переяслава з транспортним засобом - військовою вантажівкою.

3.3. Відповідно до інформації Національної поліції України учасниками ДТП, що відбулося 05.11.2022, були водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки «Богдан» 3372, номерний знак НОМЕР_3 , та водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль KIA Ceed, номерний знак НОМЕР_2 . Правопорушником п. 16.13 ПДР (порушення водієм нерейкового ТЗ при повороті ліворуч і розвороті) визначено ОСОБА_1 .

3.4. Бориспільським міськрайонним судом Київської області 15.11.2022 у справі № 359/8327/22 встановлено, що « 05.11.2022 року о 08 год. 50 хв. на 1 км. А/Д Н08 Бориспільського району Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Богдан-3372», д.н.з. НОМЕР_4 , на блокпосту не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками» і визнано винною особу у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

3.5. Як зазначав суд вище, відповідач не заперечує обставини постановлення згаданої постанови стосовно водія ОСОБА_1 , тому така не є спірною і додатковому доказуванню не підлягає.

3.6. Відповідно до схеми місця ДТП автомобіль «Богдан» 3372, номерний знак НОМЕР_3 , належить Військовій частині НОМЕР_1 . Відомості про серію та номер полісу ОСЦПВ транспортного засобу відсутні.

3.7. За замовленням ОСОБА_2 08.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі» (КІА MOTORS) склало попереднє замовлення - наряд № КП021134 на суму 118 000,72 грн, а також виставлено рахунок на оплату на суму 118 00,72 грн «роботи згідно з заказом - нарядом № 21134».

3.8. Експертом ОСОБА_3 складено протокол технічного огляду автомобіля KIA Ceed, номерний знак НОМЕР_2 , від 17.11.2022.

3.9. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» 30.11.2022 склало страховий акт № на підставі акту та договору страхування № 370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 про виплату (доплату) страхувальнику ОСОБА_4 112 500,72 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA Товариства з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі».

3.10. Як підтверджується платіжним дорученням від 30.11.2022 позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі» 112 500,72 грн.

3.11. Надалі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі» (КІА MOTORS) склало попереднє замовлення - наряд № КП021596 від 08.12.2022 на суму 5 265,00 грн, а також виставлено ОСОБА_2 рахунок на оплату на суму 5 265,00 грн «роботи згідно з заказом - нарядом № 21596».

3.12. Як наслідок, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» 09.12.2022 склало страховий акт № на підставі акту та договору страхування № 370016/4615/0000445/1 від 30.05.2022 про виплату страхувальнику ОСОБА_4 5 265,00 грн шляхом перерахування безготівкових коштів СТО партнер UNIQA Товариства з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі».

3.13. Відповідно до платіжного доручення від 12.12.2022 позивачем сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Корея Моторс на Подолі» 5 265,00 грн.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Щодо особи, відповідальної за заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає таке.

4.2. Позивач стверджує, що у будь-якому випадку: чи суброгації, чи регресу, позивач набув право вимоги до відповідача. Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові № 910/17324/19 від 12 жовтня 2021 року вказує, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Тому не слід ототожнювати правовідносини регресу, які врегульовують приписи статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону № 1961-IV, із правовідносинами суброгації, які врегульовують приписи статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування».

4.3. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та до ст. 27 Закону України «Про страхування», які позивач визначає правовими підставами позову, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

4.4. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

4.5. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

4.6. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

4.7. Для правильного вирішення питання щодо стягнення у порядку суброгації (відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України) суми шкоди, завданої внаслідок ДТП, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Також суд зауважує, що відповідно до позиції Верховного Суду, зокрема, зазначеної у постанові від 24.06.2021 у справі № 904/1039/20, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. А відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

4.8. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

4.9. Так, розглядаючи спірні відносини, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.

4.10. Проте, суд не залишає поза увагою і приписи ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

4.11. Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 у справі N 920/343/20 зазначив, що статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

4.12. Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України належать до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу зазначену в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

4.13. Так, стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 397 Цивільного кодексу України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

4.14. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 Цивільного кодексу України).

4.15. Положення частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України). У такому випадку обов`язок із відшкодування шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Зазначений правовий висновок викладено в постанові ВСУ від 06.11.2013 у справі (провадження) N 6-108цс13.

4.16. Велика Палата Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

4.17. Жоден з учасників справи не заперечує того факту, що водій (третя особа), який визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді згідно з постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 15.11.2022, перебуває з відповідачем у службових відносинах. Відповідач також не заперечує виконання водієм своїх службових обов`язків при вчиненні ДТП.

4.18. Так, згідно з наказом Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління № 78-ос від 13.03.2022 солдата ОСОБА_1 зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до списку особового складу загону та на всі види забезпечення.

4.19. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є одним із видів військової служби. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ст. 5 Закону України ).

4.20. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

4.21. Доказів неправомірного, незаконного чи без відома відповідача заволодіння третьою особою транспортним засобом у справі немає. Заперечень щодо виконання водієм службових обов`язків при вчиненні ДТП відповідачем не висловлюється. Тому автомобілем «Богдан» водій володів на законних підставах і за звичних обставин роботодавець відповідає за шкоду, спричинену його працівником.

4.22. Щодо заперечень відповідача про те, що у ситуації, що склалася, відповідальною особою є не роботодавець, а МТСБУ, суд зазначає таке. Так, відповідно до обставин справи транспортний засіб відповідача на час вчинення ДТП не був застрахований, проте перебував у власності Військової частини, на підтвердження чого додатково відповідачем долучено технічний талон транспортного засобу.

4.23. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, якіздійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

4.24. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

4.25. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. А відповідно до ст. 21 вказаного закону вимога про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

4.26. Проте, відповідачем не підтверджено, що транспортним засобом, винним у вчиненні ДТП, керував водій зі статусом учасника бойових дій (незважаючи на проходження ним військової служби), відповідного посвідчення не подано. Тому відсутня сукупність умов, передбачена законом, для здійснення відшкодування шкоди іншою особою (МТСБУ), ніж власником транспортного засобу.

4.27. Разом з тим, як правильно вказує відповідач, Умовами добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» (додаток № 1 до сертифікату добровільного страхування наземного транспортного засобу від 30.05.2022, відповідно до якого страхувальником є ОСОБА_2 , страховиком - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА») передбачено, що не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження застрахованого ТЗ, якщо такі пошкодження відбулися внаслідок ДТП, що відбулися за участю будь-яких військових ТЗ (п. 4.7.11).

4.28. Відповідно до технічного талону транспортного засобу Державної прикордонної служби України серії ЗХв № 000209 від 24.03.2022 транспортний засіб Богдан-3372 СКС-HHD-72-01БП належить Військовій частині НОМЕР_1 .

4.29. Розділом 7 Умов (п. 7.1) передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору та законодавства України. страхове відшкодування може бути сплачене страхувальнику, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі; вигодонабувачу у разі його призначення; шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику (вигодонабувачу).

4.30. Відповідно до п. 7.3 у разі виплати страхувальнику страхового відшкодування страховик набуває права регресу до осіб, відповідальних за заподіяний збиток. Крім цього, позивач, обґрунтовуючи право звернення з вимогами до відповідача про відшкодування здійснених ним виплат, здійснює покликання на приписи ст. ст. 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, по-перше, ст. 38 Закону передбачає право подання регресного позову, а по-друге, у переліку осіб, до яких заявляються вимоги, не вказано власника транспортного засобу, а зазначено страхувальника, водія; підприємства, що відповідає за стан дороги; особи, що заподіяла шкоду навмисно.

4.31. Повертаючись до Умов, суд акцентує, що розділ 9 Умов передбачає випадки, коли у виплаті страхового відшкодування страховик відмовляє. Зокрема, передбачено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є інші випадки, передбачені законом або умовами договору (п. 9.1.10). Тобто вказаний пункт Умов робить відсилку до п. 4.7.11 Умов, і підстав вважати п. 4.7.11 не імперативним, як стверджує позивач, немає. Більше того, Умови передбачають подальші дії страховика у разі виявлення після виплат страхового відшкодування обставин, вказаних в п. 9.1 Умов, а саме страховик має право вимагати від страхувальника повернення раніше виплачених сум, а страхувальник, на вимогу страховика, зобов`язаний їх повернути в 30-денний строк.

4.32. Враховуючи зазначене, вбачається, що позивач не мав обов`язку здійснювати страхувальнику виплати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Військової частини. Твердження повивача про те, що з`ясування обставини обґрунтованості чи безпідставності здійснення страхової виплати не входить в предмет доказування у цій справі, суд не визнає обґрунтованим, адже відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню господарського судочинства, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

4.33. Суд зауважує, що закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права встановлюється добросовісність поведінки особи, чиї права порушено. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

4.34. У свою чергу заявлене право позивача на відшкодування отриманої ним шкоди (фактично здійсненої виплати страхового відшкодування) шляхом стягнення понесених ним витрат із відповідача не є безумовним і не може покладати тягар відповідальності (відшкодування шкоди) на іншу особу у випадку недоведеності необхідності здійснення виплат особою, що їх здійснила; відшкодування шкоди страховику, який безпідставно поніс витрати по сплаті страхового відшкодування, не є правомірним і не відповідає правовій природі шкоди.

4.35. Враховуючи зазначене, надаючи правову оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог.

4.36. Судовий збір за результатами вирішення спору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 178, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25.09.2023.

Суддя Матвіїв Р.І.