РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023Справа № 910/5153/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни

до Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни

про стягнення 32 889,41 дол. США

за участю представників:

від позивача: Архіпов О.В.

від відповідача: Носенко Т.С.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Осетинська Ганна Анатоліївна (далі - ФОП Осетинська Г.А., позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни (далі - ФОП Петрова Г. В., відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 132 889,41 дол. США за договором оренди № 30/06/21 від 30.06.2021.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання за договором оренди № 30/06/21 від 30.06.2021, а саме - своєчасно не сплатив орендну плату за вказаним договором. У позові ФОП Осетинська Г.А. просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі, еквівалентній 32 134,08 доларів США, та 3% річних у сумі 755,33 доларів США, що підлягають сплаті у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 вказаний позов був прийнятий до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи надана можливість реалізувати свої права та обов`язки.

Відповідач надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, вказав на відсутність у нього заборгованості та належне виконання орендарем своїх зобов`язань, враховуючи своєчасне повідомлення орендодавця про відмову від договору оренди.

Указаний відзив був поданий із порушенням визначеного законом строку, тому відповідач просив поновити йому цей процесуальний строк. Обґрунтовуючи причини пропуску строку для подачі відзиву відповідач зазначив, що позов із доданими до нього документами до нього не надходили, лише 20.04.2023 ФОП Петрова Г. В. отримала ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі та 08.05.2023 уклала договір з адвокатом про надання правової допомоги, у зв`язку з чим не мала можливості своєчасно надати відзив на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши наведені ФОП Петровою Г. В., суд вважав поважними причини пропуску відповідачем процесуального строку, а тому прийшов до висновку про поновлення строку для подання вказаного відзиву та прийняття його до розгляду.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про витребування від позивача доказів - копії паспорта Осетинської Г.А. та витребування від адміністрації Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину державного кордону України Осетинською Г.А.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання, виходячи з того, що факт перебування чи не перебування позивача на території України не стосується предмету спору та не вплине на розгляд справи.

Статтею 81 ГПК України передбачено право учасника справи, у разі неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідне клопотання такого учасника повинно містити вказівку на те: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ або може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Розглянувши зазначене клопотання, суд ухвалою від 04.07.2023, занесеною до протоколу судового засідання, відмовив у його задоволенні як у безпідставному, оскільки вважав, що обставини, встановлені на підставі витребуваних доказів, не мають значення для правильного вирішення справи у спірних правовідносинах.

У судовому засіданні, призначеному для розгляду справи по суті, представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Установлено, що між Фізичною особою-підприємцем Осетинською Ганною Анатоліївно (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Петровою Ганною Володимирівною (орендар) був укладений договір оренди № 30/06/21 від 30.06.2021 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Приміщення передається орендарю в користування разом з майном орендодавця.

Згідно з п. 1.4 договору строк оренди встановлюється терміном в (13 (тринадцять) місяців та 29 (двадцять дев`ять) днів, починає перебіг з 01.07.2021 року та закінчується 29.08.2022 року. У разі, якщо жодна із сторін за 20 днів до закінчення строку договору не заявить про свій намір вважати цей договір закінченим, його дія автоматично продовжується на 12 (дванадцять) місяців.

Відповідно до п. 2.1.1, 2.1.2 договору за користування квартирою протягом 1 (одного) місяця орендар сплачує на користь орендодавця наступну орендну плату: з 01 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року включно 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США, що сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долару США до української гривні, встановленого НБУ, що діє на момент здійснення оплати; з 29 серпня 2021 року по 29 серпня 2022 року включно - 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США, що сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долару США до української гривні, встановленого НБУ, що діє на момент здійснення оплати.

Розмір оплати за договором може змінюватись на умовах, викладених у даному договорі, та з підстав, визначених у п.2.4 даного договору. Зобов`язання з оплати за користування квартирою за договором виконуються орендарем шляхом перерахування на банківський рахунок орендодавця орендної плати. Нарахування орендної плати орендодавцем, починається з дати передачі орендарю квартири у встановлений розділом 1 цього договору термін.

Відповідно до п. 2.2 договору орендар до 05.07.2021 року сплачує орендодавцю грошові кошти в розмірі, згідно з п. 2.1 даного договору, які зараховуються за останній місяць оренди, а також орендну плату за перший місяць оренди. В подальшому орендна плата за цим договором сплачується щомісячно не пізніше 01-го числа включно кожного місяця. Орендна плата та будь-які інші платежі, що сплачуються орендарем на користь орендодавця за цим договором, сплачуються на рахунок орендодавця, вказаний у реквізитах до даного договору.

Внесена орендна плата за останній місяць оренди може використовуватись орендодавцем у якості компенсації можливих збитків, зарахування штрафних санкцій, зарахування у якості оплати несвоєчасно здійснення платежу орендної плати та підлягає поновленню орендарем у випадку її зарахування орендодавцем за можливими втратами (п. 2.3 договору)

Згідно з п. 4.2.3 орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати платежі, передбачені договором.

Відповідно до п. 5.2 договору повернення квартири після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням договору здійснюється орендарем та орендодавцем в день закінчення строку оренди з урахуванням умов договору актом прийому-передачі квартири. У разі прострочення повернення квартири орендарем, нарахування орендної плати здійснюється до моменту фактичного завершення оренди (п. 5.3 договору).

Пунктом 8.1 договору сторони передбачили, що договір може бути достроково припинений: - за письмовою згодою сторін;

- у разі відмови орендодавця від договору за умови попереднього повідомлення про це орендаря за 30 днів до дати припинення договору.

- за рішенням суду з підстав, визначених чинним законодавством України та цим договором;

- у разі відмови орендаря від договору за умови попереднього письмового повідомлення про це орендодавця за 30 днів до дати припинення договору та сплати орендарем всіх рахунків, виставлених орендодавцем та всіх платежів відповідно до умов цього договору за весь час фактичного використання квартири та передачі квартири і майна орендодавцю, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі.

Згідно з п. 8.4 договору дострокове звільнення квартири без попередження про розірвання даного договору за 30 календарних днів не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендну плату та інші необхідні платежі за фактичний строк використання квартири до моменту повного звільнення квартири та передачі її згідно акту і приймання-передачі та компенсації збитків орендодавцю, при цьому орендна плата за останній місяць в оренди поверненню та відшкодуванню не підлягають.

Пунктом 11.2 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати підписання, зазначеної на початку договору, та діє до моменту фактичного повернення орендованої квартири в установленому порядку по закінченню строку оренди. Припинення договору не є підставою для ухилення від повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та для звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, 01.07.2021 ФОП Осетинська Г.А. (орендодавець), на виконання умов укладеного договору, передала відповідачу (орендарю) у користування квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 132,6 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі квартири від 01.07.2021.

Відповідач (ФОП Петрова Г. В.), зі свого боку, взяті на себе зобов`язання щодо здійснення орендних платежів виконувала до лютого 2022, а починаючи з березня 2022 року - перестала сплачувати позивачу орендну плату.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються, спір між ними виник з приводу строку дії договору оренди, від чого залежить наявність обов`язку орендаря сплачувати вартість оренди.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Осетинська Г.А. вказує, що орендар, починаючи з березня 2022, порушив умови договору зі сплати оренди, у зв`язку з чим у ФОП Петрової Г. В. утворилась заборгованість у сумі 32 134,08 доларів США. При цьому позивач враховує, що 24.02.2022 розпочалося широкомасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, а тому вона утримується від вимог про стягнення орендної плати за березень 2022 та просить стягнути таку плату за період з 03.04.2022 по 29.08.2022.

ФОП Петрова Г. В. (відповідач), заперечуючи проти позову, вказує на відсутність заявленої заборгованості, оскільки 27.01.2022 року вона, керуючись п. 8.1, 8.3.2 договору, направила на адресу позивача, повідомлення про відмову від договору оренди з 28.02.2022, та запропонувала позивачу прибути у цей день до квартири з метою повернення майна та підписання акту про повернення. Однак позивач, діючи недобросовісно, не направила орендарю згоду на розірвання договору, а починаючи з 07 березня 2022 несплата відповідачем орендної плати, відповідно до п. 8.2.2, також розуміється сторонами як пропозиція орендаря розірвати договір.

Перевіряючи такі доводи сторін та вирішуючи спір по суті, суд встановив наступне.

Із наявної в матеріалах справи копії накладної кур`єрської доставки вбачається, що 21.01.2022 відповідач надіслав ФОП Осетинській Г.А. на адресу: АДРЕСА_3 , повідомлення про відмову від договору та акт повернення майна, однак, як слідує із указаної накладної, повідомлення та акт не були доставлені, адже 28.01.2022 нікого не було на місці.

Інші докази направлення повідомлення орендаря про відмову від договору в матеріалах справи відсутні, а зі змісту договору оренди вбачається, що ним не врегульовано, яким чином сторони здійснюють комунікацію щодо виконання умов договору.

Разом з тим слід зазначити, що діяльність кур`єрських служб з надання послуг доставки поштових відправлень регулюється Законом України "Про поштовий зв`язок" та здійснюється у відповідності з положеннями Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, якими передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Вищевказана позиція кореспондується з висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2019 у справі № 910/6447/18.

Так, положеннями статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" визначено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Пунктом 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила) встановлено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно із пунктом 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

За змістом положень вищевказаних Правил доказом, що підтверджує прийняття оператором поштового зв`язку поштового відправлення для пересилання - є виданий ним відправникові розрахунковий документ встановленої форми, разом з тим, опис вкладення є підтвердженням того, які саме документи вкладені до поштового відправлення.

Отже, належними доказами надсилання заявником поштового (кур`єрського) відправлення є розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), виданий відправникові оператором поштового зв`язку при прийнятті реєстрованого поштового відправлення для пересилання та опис вкладення до цього листа.

Однак відповідачем до матеріалів справи не надано належним чином засвідченої копії розрахункового документа (чека, квитанції про оплату тощо) про надсилання поштового відправлення заяви про відмову від договору оренди, а з долученої ним копії накладної неможливо встановити найменування відповідального оператора поштового зв`язку, а відтак, суд не приймає до уваги повідомлення відповідача про відмову від договору та накладну служби кур`єрської доставки у якості належних та допустимих доказів у справі. При цьому і акт повернення майна орендодавцю, на який посилався відповідач, у матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, оскільки доказів отримання позивачем повідомлення про припинення договору оренди від 27.01.2022 немає, суд приходить до висновку, що односторонній правочин відповідача не може вважатися вчиненим.

Щодо тверджень відповідача про недобросовісні дії позивача відносно не направлення згоди на розірвання договору у зв`язку з простроченням сплати оренди відповідачем на строк більше 5 днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.2.2 договору, якщо орендар прострочить сплату орендної плати більш ніж на 5 календарних днів, окрім форс-мажорних обставин, таке прострочення сторони вважатимуть як пропозицію орендаря розірвати договір. В цьому випадку орендодавець має право письмово повідомити орендаря про згоду розірвання договору.

Отже, відповідно, орендодавець має право, а не обов`язок щодо направлення згоди на розірвання договору.

Разом з тим судом встановлено, що 18.08.2022 ФОП Осетинська Г.А. (орендодавець) надіслала на адресу відповідача лист-вимогу про розірвання договору оренди з 29.08.2022 у зв`язку з несплатою ФОП Петровою Г. В. платежів, передбачених договором.

Указані обставини підтверджуються наявними у справі копіями опису вкладення до вказаного поштового відправлення та розрахунковим документом, виданим позивачу оператором поштового зв`язку при прийнятті поштового відправлення.

За змістом статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та п. 8.2.2 укладеного сторонами правочину, договір оренди (найму) може бути розірваний у зв`язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених статтею 782 ЦК України.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до листа-вимоги від 18.08.2022 позивач повідомив відповідача, що з строк договору оренди закінчується 29.08.2022, а отже, договір є припинений у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та просив погасити заборгованість, що утворилася станом на 28.09.2022.

Пунктом 5.2 договору визначено, що повернення квартири після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням договору здійснюється орендарем та орендодавцем в день закінчення строку оренди з урахуванням умов договору актом прийому-передачі квартири.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, лист-вимога про розірвання договору оренди була направлена відповідачу 18.08.2022, проте, станом на час розгляду справи предмет оренди позивачу фактично не повернуто за актом приймання-передачі та заборгованість з орендної плати не сплачено.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

При цьому надані сторонами докази щодо відносин їх з третіми особами (договори оренди приміщень та машиномісць з іншими особами, витяги з реєстрів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, листування позивача з ОСОБА_2 та переписка їх юристів у телефонних месенджерах) суд при розгляді справи не оцінював, оскільки вказані докази не стосуються предмету спору, що розглядається в даній справі.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Згідно статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором оренди не виконав, орендну оплату за період з березня по серпень 2022 року не сплатив, суд дійшов висновку про стягнення з нього заборгованості в сумі 32 134,08 доларів США за вказаний період, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути 3% річних у сумі 755,33 доларів США.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ФОП Осетинської Г.А. в частині стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 755,33 доларів США підлягають задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Для нарахування суми боргу та 3% річних позивач, керуючись п. 2.1 договору, обрав валюту - долар США та еквівалент у гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 761/12665/14-ц).

Таким чином гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Стосовно заяви позивача про нарахування 3 % річних до моменту повної оплати відповідачем основної заборгованості, суд зазначає.

Дійсно, частиною 10 ст. 238 ГПК встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Проте наведені норми закону наділяють суд правом, а не обов`язком, надавати на стадії ухвалення судового рішення будь-які вказівки органу (особі), що буде здійснювати примусове виконання цього рішення.

Також слід зазначити, що рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь - яких порушень, і також не може бути умовним. Розглядати справу і приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявності неіснуюче порушення, суперечить вимогам чинного законодавства України, у той час, як в законодавстві України можливі подальші зміни, про які суду на теперішній час невідомо і не може бути відомо.

Отже, зазначена заява позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни до Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни про стягнення 32 889,41 дол. США задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Петрової Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) основну заборгованість у сумі, еквівалентній 32 134 (тридцять дві тисячі сто тридцять чотири) доларів США 08 центів, що підлягають сплаті у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, 3% річних у сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США 33 цента, що підлягають сплаті у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, та судовий збір у сумі 14 432 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять дві) грн. 64 коп.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 19 вересня 2023 року.

Повний текст рішення складений 29 вересня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.