ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/3915/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023

у справі № 910/3915/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 24 743,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 24 743,40 грн вартості недостачі вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як перевізником зобов`язань щодо збереження вантажу під час залізничного перевезення.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" суму 24 743,40 грн збитків, 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору та 14 922,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагоні № 56275118.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі № 910/3915/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги вологість вугілля за спірним комерційним актом, що становить не менше 8%, як норму недостачі при перевезені необхідно застосувати 2% від маси, зазначеної в перевізних документах.

Окрім викладеного, відповідач вважає, що витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 14 922,00 грн, при ціні позову 24 743,40 грн є завищеними, та не є належним чином обґрунтованими.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 у справі № 910/3915/23 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3915/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі № 910/3915/23 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Шаптали Є.Ю. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.05.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (покупцем, позивачем) укладено договір постачання № 1-1-2022/013 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, викладених у розділах цього договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, надалі "вугілля", за марочним складом, ціною та в кількості, неведеним у відповідних специфікаціях до цього договору.

03.10.2022 між постачальником та покупцем підписано специфікацію № 11 до договору № 1-1-2022/013 від 17.05.2022, згідно з умовами якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити вугілля загальною вартістю 34 500 000,00 грн.

Специфікацією № 11 від 03.10.2022 визначено вантажовідправником ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", станція вантажовідправника - залізнична станція "Ароматна" та/або ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦОФ", станція вантажовідправника - залізнична станція "Курахівка", а вантажоодержувачем зазначено ТОВ "Радехівський цукор", станція вантажоодержувача - залізнична станція "Хоростків".

Відповідно до п. 2.2 договору датою поставки (передачі) вугілля (відповідної партії) від постачальника до покупця вважається дата календарного штемпеля залізничної станції відправлення, на залізничній накладній, яка засвідчує про приймання вантажу до перевезення.

Сторони обумовлюють, що право власності на вугілля, а також усі ризики втрати або пошкодження вугілля (його частини), яке постачається за цим договором, переходить від постачальника до покупця з моменту (дати) поставки вугілля (його частини).

Згідно з п. 2.3 договору вугілля постачається партіями, залізничним транспортом у справних полувагонах навалом. Мінімальна партія відвантаження - 1 полувагон.

На кожну партію вугілля протягом 7 робочих днів з дати поставки, постачальник надає покупцю наступні товаросупровідні документи: залізничні накладні - копія засвідчена печаткою вантажовідправника один примірник; посвідчення якості - оригінал один примірник; рахунок-фактуру - оригінал один примірник; акт приймання-передачі вугілля з зазначенням дати відвантаження, ваги, номерів залізничних накладних, вагонів - два примірники. (п. 2.4 договору).

З наявного в матеріалах справи підписаного сторонами 10.10.2022 акту приймання-передачі вугільної продукції № 1010-3 від 10.10.2022 до договору № 1-1-2022/013 від 17.05.2022 вбачається що 10.10.2022 постачальником передано (відвантажено), а покупцем прийнято вугілля кам`яне, ДГ (13-100): загальна кількість - 121,300 тонн, фактична вартість - 11.500,00 грн за тону, загальна вартість - 1.673.940,00 грн; за залізничною накладною № 53994414 у вагоні № 56275118 відправлено 60,70 тонн; за залізничною накладеною № 53994539 у вагоні № 61014429 відправлено 60,60 тонн.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що під час прибуття вагону № 56275118 на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній № 53994414, яка є меншою на 2400 кг (2,4 тони), тому на думку останнього, відповідач, як перевізник вантажу, має відшкодувати збитки позивачу у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 24 743,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" суму 24 743,40 грн збитків, 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору та 14 922,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 24 743,40 грн вартості втраченого вугілля кам`яного під час залізничного перевезення.

Частиною першою статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України та ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Законом України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно із ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажів.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Статтею 130 Статуту залізниць України передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Частиною першою статті 31 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно із статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Судом першої інстанції встановлено, що при перевірці ваги вантажу на залізничних станціях був складений комерційний акт № 363106/10 від 23.10.2022, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеного у накладній № 53994414 від 10.10.2022 фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагоні № 56275118.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагону та вантажу. Комерційний акт № 363106/10 від 23.10.2022 не містить відомостей про те, що вагон № 56275118 має технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Також залізницею не було доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що втрата під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне перевезення відповідачем вантажу позивача та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності залізниці.

Частиною третьою статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до частини першої статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами частини другої статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як свідчать матеріали справи, здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1 % норми природної втрати вантажу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі товару (кам`яного вугілля), є арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки останній проведений з урахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу, що відповідно до пункту 27 Правил перевезення вантажів складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

З посиланням на наведені встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Проте, судова колегія не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо обґрунтованості розрахунку збитків, спричинених внаслідок недостачі товару (кам`яного вугілля), наданого позивачем, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що при розрахунку збитків за недостачу вантажу, який перевозився у вагоні № 56275118 має застосовуватись коефіцієнт норми природної втрати товару (кам`яного вугілля) у розмірі 1% від маси вантажу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою характеристики (властивості) вантажу - кам`яного вугілля, яке відповідно до зазначеної інформації у накладній № 53994414 від 10.10.2022 (графа 20 "Найменування вантажу"), що містяться в матеріалах справи, перевозилося у вологому стані не менше 8 %).

За таких обставин та з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення вантажів у вологому стані.

На необхідності застосування 2% коефіцієнту норми природної втрати з огляду на перевезення кам`яного вугілля у вологому стані слушно наголошує і відповідач у апеляційній скарзі.

Тобто з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 2% для вантажів у сирому (свіжому) або у вологому стані вартість недостачі вантажу за залізничною накладною № 53994414 складає 16 366,80 грн збитків (60700 кг (маса нетто у вагоні) х 2 % (норма природної втрати та граничного розходження визначення маси) = 1214 кг; 2400 кг (маса недостачі вантажу за комерційним актом) - 1214 кг = 1186 кг; 1186 кг х 1380,00 грн (вартість 1 тонни за довідкою) = 16 366,80 грн).

Судова колегія визнає обґрунтованими доводи відповідача, що судом першої інстанції не було враховано висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, пункту 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 21.06.2018 у справі № 910/435/17, від 26.06.2018 у справі №910/5497/17, від 24.07.2018 у справі № 910/22325/16, від 07.05.2019 у справі № 910/23346/16, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, від 16.10.2019 у справі № 910/16904/18, від 05.02.2020 у справі № 910/3868/19, від 03.09.2020 у справі № 910/15076/19, від 25.01.2021 у справі № 910/118/20 відповідно до яких, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а при втраті вологого вантажу необхідно застосовувати норми природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

Отже, виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позову у повному обсязі.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми вартості втраченого вантажу.

Так, розрахунок позивача визнається апеляційним судом частково обґрунтованим, а тому відповідно позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - на суму 16 366,80 грн.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірного висновку суду щодо повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 24 743,40 грн. вартості втраченого вантажу.

Щодо доводів скаржника про завищення та необґрунтованість витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 14 922,00 грн, колегія суддів зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в суді першої інстанції було заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 622,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

01.01.2021 між позивачем (довіритель) та Адвокатським об`єднанням "Галицька правнича група" (адвокатська фірма) був укладений договір про надання підприємству правової допомоги № 317НП/20 (далі - договір № 317НП/20) за умовами якого довіритель доручає, а адвокатська фірма бере на себе зобов`язання надавати необхідну довірителю правову допомогу для забезпечення його власної господарської діяльності, а довіритель зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати вартість правової допомоги.

Пунктом 11.1 договору № 317НП/20 сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021.

Додатковою угодою № 3 від 30.12.2021, укладеною між довірителем та адвокатською фірмою, сторони домовилися внести зміни у п. 11.1 та викласти його у наступній редакції: "11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022".

Додатковою угодою № від 30.12.2022, укладеною між довірителем та адвокатською фірмою, сторони домовилися внести зміни у п. 11.1 та викласти його у наступній редакції: " 11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023".

Відповідно до п. 2.1 договору № 317НП/20 адвокатська фірма бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу згідно умов цього договору на підставі заявок довірителя та/або на підставі протоколів доручення.

Відповідно до протоколу доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022 сторони домовилися, що адвокатська фірма веде судову справу у всіх судових органах та інстанціях, в т.ч. і в Господарському суді міста Києва по справі за позовом довірителя до АТ "Українська залізниця" щодо стягнення збитків завданих частковою втратою (недостачею) вантажу (вугілля) по накладній № 53994414 (вагон № 56275118).

Пунктом 4 доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022 встановлено, що цим дорученням сторони погодили наступні планові види робіт у судовій справі, їх ціну, орієнтовну кількість та порядок оплати: вивчення, аналіз доказів у справі - 900,00 грн за 1 год.; вивчення, аналіз законодавства та судової практики - 900,00 грн за 1 год.; визначення судової перспективи та стратегії у судовій справі - 900,00 грн за 1 год.; формування додатків до юридичних та процесуальних документів - 900,00 грн за 1 год.; виготовлення позовної заяви - 900,00 грн за 1 год.; виготовлення інших процесуальних документів у судовій справі, що передбачені процесуальним кодексом - 900,00 грн за 1 год.; представництво у судовому засіданні - 900,00 грн за 1 год.; виготовлення юридичних документів у судовій справі (адвокатський запит, заява, вимога тощо) - 900,00 грн за 1 год.; усна/письмова консультація довірителя - 900,00 грн за 1 год.; робота з доказовою базою після порушення провадження у справі (отримання доказів, дослідження доказів, подання доказів до суду) - 900,00 грн за 1 год.; представництво інтересів довірителя перед третіми особами - 900,00 грн за 1 год.; компенсація витрат, в тому числі, транспортних витрат/відряджень - по факту понесення витрат.

Довіритель зобов`язаний здійснити оплату винагороди (гонорару) по факту закінчення адвокатською фірмою виконання робіт (надання послуг) чи їх окремих етапів згідно цього протоколу, кількість та вартість яких погоджена сторонами в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) (п. 5 доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022).

Відповідно до абз. 4 п. 4.1 договору № 317НП/20 протягом звітного місяця, адвокатська фірма надає довірителю у доступній формі та загальнодоступними джерелами комунікації узагальнений письмовий звіт про виконану роботу з надання правової допомоги на підставі заявок довірителя та виконану роботу під час представництва на підставі протоколів доручення.

Матеріали справи містять докази понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 17 622,00 грн.

Понесені витрати у розмірі 7650,00 грн підтверджуються наступним:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 52 від 28.02.2023 за ПД 5-РЦ/УЗ судова справа до АТ "Українська залізниця", 8,5 год., сума 7650,00 грн;

- звіт до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 52 від 28.02.2023, відповідно до якого на вивчення, аналіз доказів до порушення провадження у справі, вивчення, аналіз законодавства та судової практики, визначення судової перспективи та стратегії у судовій справі витрачено 4 години, на виготовлення позовної заяви, виготовлення та завірення додатків до позовної заяви, примірників позовної заяви з додатками для інших учасників справи витрачено 4,5 години;

- платіжна інструкція № 1С4519 від 07.03.2023, згідно з якою позивачем перераховано адвокатській фірмі 7650,00 грн, призначення платежу: "оплата за послуги згідно договору договір № 317НП/20 від 01.01.2021 Протокол Доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022, Рах. № 41".

Понесені витрати у розмірі 5400,00 грн підтверджуються наступним:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 129 від 31.03.2023 за ПД 5-РЦ/УЗ судова справа до АТ "Українська залізниця", 6,0 год., сума 5.400,00 грн;

- звіт до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 129 від 31.03.2023, відповідно до якого на виготовлення позовної заяви, виготовлення та завірення додатків до позовної заяви, примірників позовної заяви з додатками для інших учасників справи витрачено 3,0 години, на виготовлення відповіді на відзив на позовну заяву витрачено 3,0 години;

- рахунок на оплату № 96 від 31.03.2023 за ПД 5-РЦ/УЗ судова справа до АТ "Українська залізниця", 6,0 год., на суму 5.400,00 грн;

- платіжна інструкція № 1С6217 від 06.04.2023, згідно з якою позивачем перераховано адвокатській фірмі 5.400,00 грн, призначення платежу: "оплата за послуги згідно договору договір № 317НП/20 від 01.01.2021 Протокол Доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022, Рах. № 96".

Понесені витрати у розмірі 4572,00 грн підтверджуються наступним:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 186 від 14.04.2023 за ПД 5-РЦ/УЗ судова справа до АТ "Українська залізниця", 5,08 год., сума 4.572,00 грн;

- звіт до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 186 від 14.04.2023, відповідно до якого на виготовлення інших процесуальних документів у судові справі, що передбачені процесуальним кодексом: заяви, клопотання, пояснення, тощо та додатків до них/клопотання про долучення доказів з додатками витрачено 5,08 годин;

- рахунок на оплату № 112 від 14.04.2023 за ПД 5-РЦ/УЗ судова справа до АТ "Українська залізниця", 5,08 год., на суму 4.572,00 грн;

- платіжна інструкція № 1С6840 від 18.04.2023, згідно з якою позивачем перераховано адвокатській фірмі 4572,00 грн, призначення платежу: "оплата за послуги згідно договору договір № 317НП/20 від 01.01.2021 Протокол Доручення № 5-РЦ/УЗ від 18.11.2022, Рах. № 112".

Судом першої інстанції встановлено, що у звіті до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 129 від 31.03.2023 зазначено, що на виготовлення позовної заяви, виготовлення та завірення додатків до позовної заяви, примірників позовної заяви з додатками для інших учасників справи адвокатською фірмою витрачено 3,0 години, тоді як відповідно до звіту до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 52 від 28.02.2023 дана послуга вже була надана (витрачено 4,5 години) та оплачена позивачем (платіжна інструкція № 1С4519 від 07.03.2023).

Відповідно до п. 2.10 договору № 317НП/20 адвокатській фірмі для надання правової допомоги згідно цього договору та протоколів доручення надається право самостійно видавати ордери своїм адвокатам на ведення справ згідно вимог чинного законодавства України та видавати довіреності своїм працівникам з обсягом повноважень, необхідних для якісного, повного та своєчасного виконання доручень, даних довірителем.

Представництво інтересів та захист прав позивача здійснював адвокат Боровець Микола Степанович на підставі виданої Адвокатським об`єднанням "Галицька правнича група" довіреності № 2/0109 від 01.09.2022.

Підтвердженням того, що Боровець Микола Степанович є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1726 від 11.08.2010.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 14 922,00 грн.

Враховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду першої інстанції позивачем документів, їх значення для вирішення спору та також часткове задоволення позовних вимог, судова колегія дійшла висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами на 50% від суми 14 922,00 грн, тобто сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 7461,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення вартості втраченого вантажу, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідача покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі № 910/3915/23 змінити в частині присудженої до стягнення суми вартості втраченого вантажу.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська область, Червоноградський район, село Павлів, проспект Юності, будинок 39; ) 16 366,80 грн (шістнадцять тисяч триста шістдесят шість грн 80 коп.) збитків, 1775,36 грн (одна тисяча сімсот сімдесят п`ять грн 36 коп.) витрат по сплаті судового збору та 7461,00 грн (сім тисяч чотириста шістдесят одна грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині у позові відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська область, Червоноградський район, село Павлів, проспект Юності, будинок 39; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1; ) 26 630,40 грн (двадцять шість тисяч шістсот тридцять грн 40 коп.) судового збору за апеляційною скаргою.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/3915/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

Є.Ю. Шаптала