РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2023Справа № 910/5648/23
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповід альністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1)
до Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" (04053, місто Київ, площа Львівська, будинок 4а, офіс 2)
простягнення 5 271 055 грн 66 коп.
Представники сторін
від позивачаВерхацький І.В.
від відповідачаФурман Р.В.
від третьої особине з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.04.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з вимогами до Акціонерного товариства "Банк Альянс" про стягнення 5 271 055 грн 66 коп. заборгованості за банківською гарантією № 16552-21 від 28.12.2021.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" умов укладеного з позивачем індивідуального договору № БГр-21/22-ЕНГ від 30.09.2021 до Рамкового договору купівлі-продажу газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021 та додаткової угоди до нього № 01-БГр-ЕНГ від 20.12.2021, відповідач, в рахунок забезпечення виконання умов зазначеного договору, зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов банківської гарантії від № 16552-21 від 28.12.2021 в розмірі 3 786 053 грн 32 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 893 507 грн 73 коп. пені, 519 140 грн 80 коп. інфляційних втрат та 72 353 грн 81 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2023 відкрито провадження у справі № 910/5648/23 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.05.2023, а також залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

21.04.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

10.05.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 19.06.2023.

24.06.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

07.06.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення.

16.06.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи.

В підготовчому засіданні 19.06.2023 судом відмовлено в задоволенні заяви позивача про залучення до участі у справі третьої особи, у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 19.06.2023 суд, керуючись пунктом 3 частиною 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.07.2023.

26.07.2023 до Господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи по суті, призначений на 27.07.2023, не відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про призначення розгляд справи по суті на 21.09.2023.

Представник від третьої особи в судове засідання 21.09.2023 не з`явився, проте про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 21.09.2023 з`явилися представники сторін та надали пояснення.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надали пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечили проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.09.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (продавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" (покупець за договором, третя сторона у справі) укладено рамковий договір купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ (далі - рамковий договір) який регулює відносини щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що надалі іменується "Індивідуальний договір".

Пунктом 1.3. рамкового договору передбачено, що умовами індивідуального договору визначається договірна ціна, договірна вартість, договірний обсяг, періоди поставки, порядок оплати, пункт поставки та інші умови, визначені згідно з договором. У разі якщо інше не передбачено умовами індивідуального договору, то застосовуються положення рамкового договору.

Відповідно до пункту 1.4. договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах і строки, що погоджені сторонами у відповідному індивідуальному договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки і порядку, що визначені відповідним індивідуальним договором та цим рамковим договором.

Загальна кількість природного газу, що передається продавцем покупцю на виконання договору, дорівнює обсягу природного газу, що передається відповідно до індивідуального договору за цим договором, та визначається на підставі комерційних актів (пункт 2.1 рамкового договору).

Згідно з пунктом 3.3. рамкового договору, передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Пунктом 3.8. рамкового договору передбачено, що фактичний обсяг переданого продавцем та прийнятого покупцем газу на ВТТ за період поставки згідно з індивідуальним договором дорівнює сумі усіх обсягів, зазначених у торгових сповіщеннях сторін, на підставі яких оператором ГТС погоджено передачу природного газу протягом такого періоду поставки.

Згідно з пунктом 3.9. рамкового договору, після закінчення періоду поставки, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 8-го числа місяця, наступного за періодом поставки, якщо інше не передбачено індивідуальним договором, продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою комерційний акт та направляє на підпис покупцю його скановану копію на електронну адресу покупця. Комерційний акт вважається отриманим покупцем в день направлення його продавцем на електронну адресу покупця, також продавець надсилає на підпис покупцю оригінали комерційного акту у 2 примірниках підписані та скріплені печаткою продавця на поштову адресу покупця.

Сторони погодили, що скан-копії підписаних сторонами комерційних актів, що надіслані електронною поштою, мають повну юридичну силу нарівні з оригіналами до моменту фактичного обміну оригіналами.

Відповідно до пункту 4.1. рамкового договору, його загальна вартість не може перевищувати 127 995 000 грн 00 коп.

Продаж природного газу здійснюється за договірною ціною, що встановлюється між продавцем та покупцем на умовах індивідуального договору (пункт 4.2 рамкового договору).

У відповідності до пункту 4.3. рамкового договору договірна вартість розраховується і підлягає сплаті в українських гривнях у безготівковій формі на рахунок продавця. Договірна вартість кожного договірного обсягу газу визначається на умовах індивідуального договору.

Згідно з пунктом 4.4. рамкового договору покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, передбачених індивідуальним договором.

Згідно пункту 5.1.1. рамкового договору покупець має право на отримання газу в обсягах, визначених індивідуальним договором

Покупець зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату газу (пункт 5.2.2. рамкового договору), а продавець має право отримувати від покупця своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору та індивідуального договору (пункт 5.3.1. рамкового договору).

Відповідно до пункту 6.3. рамкового договору, за порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором та/або індивідуальним договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 відсотків річних за весь час прострочення, покупець зобов`язаний сплати на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.

Пунктом 6.5. рамкового договору також передбачено, що продавець (позивач) не відповідає за будь-які перебої у транспортуванні або зберіганні газу, які стосуються функціонування, обслуговування та/або розвитку ГТС, а також за будь-яке погіршення якості газу, що сталося з вини оператора ГТС.

Сторона не несе відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором/індивідуальним договором у частині передачі/приймання газу, що сталося через введення оператором ГТС будь-яких заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу (пункту 6.6. рамкового договору).

Розділом 7 рамкового договору, сторони передбачили умови настання форс-мажорних обставин.

Зокрема, пункту 7.1. рамкового договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під обставинами непереборної сили сторони розуміють обставини, що мають надзвичайний та невідворотний характер, які виникли після укладення договору та виключають або частково унеможливлюють належне виконання договору.

Пунктом 7.2. рамкового договору зокрема передбачено, що до обставин непереборної сили сторони відносять зокрема суспільні явища, зокрема війну або військові дії.

Сторона, яка опиналась під впливом дії обставин непереборної сили зобов`язана негайно повідомити про це іншу сторону будь-якими припустимими засобами з наступним протягом 3 робочих днів письмовим повідомленням (пункт 7.3 рамкового договору).

Згідно з пунктом 7.4 рамкового договору достатнім доказом дії обставин непереборної сили є документ, виданий ТПП або іншим органом, уповноваженим чинним законодавство України на засвідчення обставин непереборної сили. Надання вказаного доказу іншій стороні повинно бути здійснено в розумні строки, що необхідні для його отримання від уповноваженого органу, але не пізніше 14 днів з дати виникнення таких обставин.

Згідно з пунктом 7.5 рамкового договору строк виконання зобов`язань автоматично відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Пунктом 9.1. рамкового договору сторони визначили термін його дії, а саме з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі газу покупцю по 30.04.2022.

30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (продавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" (покупець за договором, третя сторона у справі) укладено індивідуальний договір № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021, відповідно до у мов якого сторони узгодили загальний період поставки з 01.10.2021 по 30.04.2022 (включно).

Пунктом 2 індивідуального договору передбачено, що сторони узгодили, що договірний обсяг природного газу за загальний період поставки, що передається на умовах індивідуального договору, складається з суми усіх договірних обсягів за кожний період поставки, які формуються на підставі додаткових угод, укладених відповідно до пункту 7 індивідуального договору та заявок покупця на обсяг природного газу.

Відповідно до пункту 3 індивідуального договору, плановий договірний обсяг природного газу за загальний період поставки складає 17 250,00 тис. куб. м.

Згідно пункту 8 індивідуального договору, договірна вартість газу за період поставки розраховується як добуток договірного обсягу відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди та наданої покупцем заявки та договірної ціни, визначеної в пункті 10 такого індивідуального договору.

Пунктом 10 індивідуального договору передбачено, що договірна ціна природного газу, який буде придбаний покупцем на умовах цього індивідуального договору, за загальний період поставки буде становити 7 420 грн 00 коп. з ПДВ за 1000 м. куб.

Відповідно до пункту 12 індивідуального договору, оплата договірної вартості за відповідний період поставки здійснюється покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця протягом 45 календарних днів починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки.

Пунктом 14 індивідуального договору сторони передбачили, що покупець зобов`язується надати продавцю не пізніше ніж за 2 (два) банківські дні до початку періоду поставки: Жовтень 2021, Листопад 2021, Грудень 2021, Січень 2022, Лютий 2022, Березень 2022, Квітень 2022, один з наступних видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за індивідуальним договором: у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 індивідуального договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього індивідуального договору. Банківська гарантія має бути складена банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у додатку 2 до цього індивідуального договору. Усі витрати, пов`язані з банківською гарантією, здійснюються за рахунок покупця.

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод до індивідуального договору № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021, відповідно до умов яких були внесені зміни до індивідуального договору № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021 щодо обсягів та договірної вартості природного газу в конкретний період поставки.

Серед інших, 31.01.2022 сторони уклали додаткову угоду № 1 до додаткової угоди № 01-БГр- ЕНГ до індивідуального договору № БГр-21/22-ЕНГ від 30.09.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БЕр-ЕНЕ від 30.09.2021, за змістом якої сторони домовились, що обсяг природного газу, який буде прийнято покупцем від продавця у січні 2022 року складає 1 040,000 тис.куб.м. Сторони домовились, на виконання пункту 8 індивідуального договору, що договірна вартість за період постави "січень 2022" складає 6 430 666 грн 67 коп., крім того ПДВ 1 286 133 грн 33 коп., разом 7 716 800 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та третьою особою договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов індивідуального договору № БГр-21/22-EHE від 30.09.2021 продавець передав у власність покупця природний газ на загальну суму 36 077 672 грн 40 коп., що підтверджується підписаними між покупцем та продавцем комерційними актами приймання-передачі природного газу № 1_10-БЕр-ЕНГ від 31.10.2021 на загальну суму 2 740 651 грн 20 коп., № 1_11-БЕр-ЕНЕ від 30.11.2021 на загальну суму 4 026 092 грн 00 коп., № 1_12-БЕр-ЕНЕ від 31.12.2021 на загальну суму 7 494 200 грн 00 коп., № 1_01-БГр-ЕНЕ від 31.01.2022 на загальну суму 7 716 800 грн 00 коп., № 1_02-БЕр-ЕНЕ від 28.02.2022 на загальну суму 5 201 865 грн 20 коп., № 1_03-БЕр-ЕНЕ від 31.03.2022 на загальну суму 5 795 762 грн 00 коп., № 1_04-БЕр-ЕНЕ від 30.04.202 на загальну суму 3 102 302 грн 00 коп.

Судом встановлено, що покупець в порушення умов індивідуального договору № БГр-21/22-ЕНГ від 30.09.2021 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БЕр-ЕНЕ від 30.09.2021 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати переданого позивачем природного газу, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 17 885 982 грн 52 коп., в тому числі 3 786 053 грн 32 коп. за період поставки "січень 2022".

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2021 між Акціонерним товариством "Банк Альянс" (гарант за договором, відповідач у справі), Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" (принципал за договором, третя сторона у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (бенефіціар за договором, позивач у справі) укладено банківську гарантію № 16552-21, відповідно до умов якої принципал зобов`язаний надати банківську гарантію у розмірі 100% договірної вартості газу за період поставки "січень 2022" як забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за індивідуальним договором № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021 (далі - договір).

З огляду на викладене вище, банк-гарант цим надає бенефіціару гарантію та приймає на себе безумовне та безвідкличне зобов`язання сплатити бенефіціару суму, яка не перевищує UAH (980) 8 162 000 грн 00 коп. (далі - сума гарантії) протягом п`яти банківських днів з дати одержання письмової вимоги бенефіціара про сплату коштів за гарантією (далі - вимога), без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

Гарантія забезпечує виконання принципалом платіжних зобов`язань за договором..

Вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути надана на бланку бенефіціара та має містити: посилання на номер і дату цієї гарантії; повідомлення про невиконання/неналежне виконання принципалом зобов`язань за Договором, забезпечених цією гарантією; підпис уповноваженої особи Бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара; платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.

Оригінал вимоги повинен бути надісланий на зазначену вище адресу банка-гаранта через банк бенефіціара: АБ "УКРГАЗБАНК", код банку 320478, , юридична адреса: Україна, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, поштова адреса: Україна, 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, SWIFT-код UGASUAUK, який підтвердить автентичним SWIFT-повідомленням на SWIFT-адресу банка-гаранта з посиланням на реквізити цієї гарантії та вимоги, що підпис на вимозі належить уповноваженій особі бенефіціара.

У разі порушення банком-гарантом своїх обов`язків за цією гарантією, його відповідальність не обмежується сумою гарантії. За невиконання або неналежне виконання банком - гарантом своїх зобов`язань за цією гарантією щодо перерахування коштів, згідно з письмовою (-ими) вимогою (-ами) бенефіціара, банк - гарант сплачує бенефіціару пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань банку - гаранта за цією банківською гарантією за кожний день прострочення.

Ця гарантія набуває чинності з дати її надання банком-гарантом.

Строк дії гарантії - до 20 квітня 2022 року, і будь-яка вимога за гарантією має бути отримання банком-гарантом не пізніше 17:00 годин за Київським часом цієї дати. Ця гарантія видана на користь бенефіціара і права вимоги по ній не можуть бути передані третій особі без попередньої письмової згоди банка-гаранта

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 125/01-1147 від 29.03.2022, в якій вказав на те, що в зв`язку з невиконанням зобов`язань за індивідуальним договором № БГр-21/22-ЕНГ від 30.09.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021 та додаткової угоди до нього №01-БГр-ЕНГ від 20.12.2021 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (надалі бенефіціар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" (надалі принципал), та не оплати вартості газу в сумі 6 618 404,27 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звертається до Акціонерного товариства "Банк Альянс" з вимогою сплатити за банківською гарантією виконання зобов`язань від 28.12.2021 №16552-21 суму 6 618 404 грн 27 коп. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та банківської гарантії від 28.12.2021 №16552-21 не виконав взяті на себе гарантійні зобов`язання щодо виплати позивачу 6 618 404 грн 27 коп. гарантії забезпечення належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" зобов`язань за індивідуальним договором № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3 786 053 грн 32 коп. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією від 28.12.2021 №16552-21 позивачем нараховано 893 507 грн 73 коп. пені, 519 140 грн 80 коп. інфляційних втрат та 72 353 грн 81 коп. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, який підпадає під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при поруці та гарантії.

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Як встановлено судом, зі змісту гарантії вбачається її підпорядкування Уніфікованим правилам № 758, із застереженням про те, що підтверджуюча заява на підставі Статті 15 (а) виключається з тексту цієї гарантії.

Відповідно до статті 1 (а) Уніфікованих правил №758 ці правила застосовуються до будь-якої гарантії за вимогою або контр-гарантії, в якій прямо вказується, що вона їм підпорядкована. Вони є обов`язковими для всіх сторін по гарантії за вимогою або контр-гарантії, за винятком тих випадків і в той мірі, в якій вони змінені або виключені гарантією на вимогу або контр-гарантією.

Суд зазначає, що підпорядкування міжнародних банківських гарантій Уніфікованим правилам № 758 є загальносвітовою практикою та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визначальним для застосування Уніфікованих правил № 758 до спірної гарантії за вимогою є пряме визначення у її тексті про підпорядкування гарантії цим Правилам.

Згідно зі статтею 34 Уніфікованих правил № 758 якщо тільки в гарантії не передбачено інше, вона регулюється правом країни місцезнаходження відділення або контори гаранта, який видав цю гарантію.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004.

Так, у пункті 9 частини 3 розділу I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на форс-мажорні обставини в даній справі, які мали місце починаючи з 24 лютого 2022 року і стосуються збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначається, що Торгово-промислова палата України на підставі статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту Торгово-промислової палати України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що згідно статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Виходячи з аналізу статті 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.

Також Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування таких обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не зобов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18). Адже визнання сертифіката Торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Наразі, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Крім того суд відзначає, що оголошення форс-мажору має здійснюватися в порядку, передбаченому умовами договору, а саме відповідно до пункту 7.3 рамкового договору, яким визначено, що сторона, яка опиналась під впливом дії обставин непереборної сили зобов`язана негайно повідомити про це іншу сторону будь-якими припустимими засобами з наступним протягом 3 робочих днів письмовим повідомленням.

Згідно з пунктом 7.4 рамкового договору достатнім доказом дії обставин непереборної сили є документ, виданий ТПП або іншим органом, уповноваженим чинним законодавство України на засвідчення обставин непереборної сили. Надання вказаного доказу іншій стороні повинно бути здійснено в розумні строки, що необхідні для його отримання від уповноваженого органу, але не пізніше 14 днів з дати виникнення таких обставин.

Разом з цим, докази повідомлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" позивача про настання форс-мажорних обставин в строк визначений умовами договору матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку щодо доказової необґрунтованості посилань відповідача на відсутність факту настання гарантійного випадку з огляду на відсутність прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогарантія" зобов`язань за індивідуальним договором № БГр-21/22-ЕНГ до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ЕНГ від 30.09.2021 у зв`язку з перенесенням, в порядку пункту 7.5 рамкового договору, строку виконання зобов`язань до закінчення форс-мажорних обставин, відтак посилання у відзиві на позовну заяву на форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за банківською гарантією від 28.12.2021 №16552-21.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту настання гарантійного випадку за гарантію від 28.12.2021 №16552-21 (порушення виконання принципалом зобов`язання з оплати вартості природного газу у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати суми гарантії у встановлений в ній строк, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 786 053 грн 32 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 893 507 грн 73 коп. пені за невиконання відповідачем своїх зобов`язань за банківською гарантією щодо перерахування коштів, нарахованої за період прострочення з 15.04.2022 по 14.10.2022, 519 140 грн 80 коп. інфляційних втрат та 72 353 грн 81 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 15.04.2022 по 31.10.2022.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Умовами банківської гарантії від 28.12.2021 №16552-21 сторони погодили, що у разі порушення банком-гарантом своїх обов`язків за цією гарантією, його відповідальність не обмежується сумою гарантії. За невиконання або неналежне виконання банком - гарантом своїх зобов`язань за цією гарантією щодо перерахування коштів, згідно з письмовою (-ими) вимогою (-ами) бенефіціара, банк - гарант сплачує бенефіціару пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань банку - гаранта за цією банківською гарантією за кожний день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов банківської гарантії, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов гарантії.

Відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пеня, інфляційних втрат та процентів річних судом встановлено, що розмір пені, інфляційних втрат та процентів річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 893 507 грн 73 коп. пені, 519 140 грн 80 коп. інфляційних втрат та 72 353 грн 81 коп. 3 % річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506) на користь Товариства з обмеженою відповід альністю "Газопоста чальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код 42399676) суму банківської гарантії у розмірі 3 786 053 (три мільйони сімсот вісімдесят шість тисяч п`ятдесят три) грн 32 коп., 893 507 (вісімсот дев`яносто три тисячі п`ятсот сім) грн 73 коп. пені, 519 140 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 80 коп. інфляційних втрат, 72 353 (сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят три) грн 81 коп. 3 % річних та витрат по сплаті судового збору у розмірі 79 065 (сімдесят дев`ять тисяч шістдесят п`ять) грн 83 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 28.09.2023

Суддя Н.Плотницька