ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа №914/96/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Михайлишин С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Гуменюк Юлії

Леонідівни за вих. № б/н від 10.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-

05/1148/23 від 13.04.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 (суддя Сухович Ю.О. повний текст рішення складено 10.03.2023)

у справі № 914/96/23

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни (надалі ФОП Гуменюк Ю.Л.), смт. Брюховичі, м. Львів

про стягнення 36 012,82 грн.

за участю учасників справи:

від позивача: Пугач Л.М. - представник(витяг ЄДРЮОФО та ГО від 28.02.2023)

від відповідача: Галайський О.В. - адвокат (ордер серії ВС №1198410 від

10.04.2023)

ВСТАНОВИВ:

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Гуменюк Ю. Л. про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 36 012,82 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Гуменюк Юлії Леонідівни на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 36 012,82 грн - плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні). Стягнуто з ФОП Гуменюк Юлії Леонідівни на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 2 481,00 грн судового збору.

Приймаючи вищевказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на підставі пакету документів про автомобіль, наданих водієм, Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області складено Акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, у яких зазначено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію CXO № НОМЕР_1 , яке було надане водієм на момент перевірки, транспортний засіб марки DAF модель CF 85.430, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 . Перевезення вантажу здійснювалось згідно товаро-транспортної накладної №55 від 10.07.2020, в якій автомобільним перевізником зазначено ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на момент перевірки автомобіля на додержання ним вимог законодавства про автомобільний транспорт, ОСОБА_1 не була ні власником транспортного засобу марки DAF модель CF 85.430, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ні перевізником.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ФОП Гуменюк Ю.Л. звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що судом першої інстанції не повно встановлено фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам, невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, скаржник звертає увагу суду на те, що станом на 11.07.2020 ФОП Гуменюк Ю.Л. не була власником транспортного засобу марки DAF модель CF 85.430, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та відповідно, не могла бути перевізником товару. Згідно з договором комісії №003876 від 29.12.2018, укладеного між Першою регіональною товарною біржою (Комісіонер) та ОСОБА_1 (Комітент) транспортний засіб був переданий комісіонеру для його подальшого продажу від імені Комітента. Окрім того, 29.12.2018 між Першою регіональною товарною біржею (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18/003876. На виконання умов даного договору, відповідачем було передано Першій регіональній товарній біржі транспортний засіб та свідоцтво про право власності на автомобіль. В подальшому автомобіль було передано новому власнику. Новий власник після придбання транспортного засобу не вчинив жодних дій для державної реєстрації відомостей про нового власника транспортного засобу. Так, на думку скаржника, обов`язки відповідача не повинні ставитись в залежність від поведінки третьої особи, в даному випадку, нового власника. А як наслідок, на ФОП Гуменюк Ю.Л. не могло бути покладено обов`язку здійснити плату за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2023 справу № 914/96/23 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Орищин Г.В. та ОСОБА_3

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни за вих. №б/н від 10.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1148/23 від 13.04.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі №914/96/23 залишено без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни за вих. №б/н від 10.04.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1148/23 від 13.04.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі №914/96/23, розгляд справи призначено на 13.06.2026.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 задовлено заяву представника Державної служби України з безпеки на транспорті про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні від 13.06.2023 оголошено перерву до 04.07.2023.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 22.06.2023 року №652/0/15-23 звільнено ОСОБА_3 з посади судді Західного апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 29.06.2023 справу № 914/96/13 розподілено до розгляду судді доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Скрипчук О.С. та Матущак О.І.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Матущака О.І., з метою недопущення порушення процесуальних строків, проведено автоматизовану заміну складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 11.09.2023 справу № 914/96/13 розподілено до розгляду судді доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Скрипчук О.С. та Плотніцький Б.Д.

02.06.2023 на поштову адресу суду від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання доводи скаржника заперечує, вважає, що перевезення вантажу здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної №55 від 10.07.2022, відповідно до якої автомобільним перевізником зазначено ОСОБА_1 . На момент перевірки будь-яких інших документів, які б підтверджували, що автомобільним перевізником виступив інший суб`єкт господарювання водієм не було надано. Звертає увагу суду, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху, та всі документи щодо перевезення мають бути у водія на руках, а не в офісах чи інших осіб.

В судовому засіданні 12.09.2023 представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 12.09.2023 представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

11.07.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на підставі направлення на рейдову перевірку № 010970 від 09.07.2020 на 210 км.+450м.а/д М-05 «Київ-Одеса» проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Перевірка була проведена щодо автомобіля марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 .

За результатами вказаної перевірки Управлінням встановлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме фактичне навантаження на строєну вісь, а саме 25 300 кг при допустимих 22 000 кг, про що складено:

- акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 207983 від 11.07.2020, у якому зазначено, що транспортний засіб марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричіп Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_1

- акт від 11.07.2020 № 207983 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, з якого вбачається, що автомобіль марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричіп Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_3 здійснював перевезення пиломатеріалів хвойних порід (соснові обрізні), маршрут руху село Рокитне, Івано-Франківська область, вул. Івана Франка - місто Одеса,Одеська область становить 728 км. (том 1 а.с. 15).

- довідку від 11.07.2020 №043797 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно з якою загальна маса навантаження становить 38,650 т, при нормі 40 т, виявлено, що фактичне осьове навантаження на строєну вісь становить 25,30 т, при нормі 22 т, що на 3,30 т перевищує норму.

Із вказаних документів також вбачається, що за кермом вищезазначеного автомобіля перебував водій ОСОБА_4 , який на вимогу Укртрасбезпеки надав свідоцтво про реєстрацію ( НОМЕР_4 ) транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 (том 1 а.с. 16) та товарно-транспортну накладну № 55 від 10.07.2020 (том 1 а.с. 17-18).

У товарно-транспортній накладній № 55 від 10.07.2020 зазначено, що автомобільним перевізником виступає ОСОБА_1 , вантажовідправником - ФОП Артимовець О.В.

На підставі вищевказаних документів, управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області Гуменюк Ю.Л., як власнику транспортного засобу, нарховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування нараховано 1 179,36 євро, що по курсу євро станом на 11.07.2020 складає 36 012,82 грн. (том 1 а.с.13).

Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області на адресу відповідача скеровувалися листи-повідомлення № 54115/39/24-20 від 21.07.2020 та № 46160/43/24-22 від 09.12.2022 (том 1 а.с.20-29) про необхідність внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_3 автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1 179,36 євро.

У зв`язку із несплатою відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення такої плати в розмірі 36 012,82 грн на користь Державного бюджету України.

Приймаючи рішення, судова колегія враховувала наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001р. № 2344-III «Про автомобільний транспорт» , відповідно до ч. 12 ст. 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини 1 та 4 ст. 48 вказаного Закону передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879), п. 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п. 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджено Постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок 1567) визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання); вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м. за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м). за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоіїїспекціпо для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

У відповідності до п. п. 4 п. 2 Порядку габаритно-вагового контролю, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 30 Порядку 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П=(Рзм+Рнв+Рг) х В, де:

П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1км проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду;

В- відстань перевезення, кілометрів.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Пунктом 28 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Як вже зазначалось вище, місцевим господарським судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки позивачем здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та, ОСОБА_1 , як власниці транспортного засобу, нараховано плату за проїзд у розмірі 1 179,36 євро, що по курсу євро станом на 11.07.2020 складає 36 012,82 грн.

Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області на адресу відповідача скеровувалися листи-повідомлення № 54115/39/24-20 від 21.07.2020 та № 46160/43/24-22 від 09.12.2022 про необхідність внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_3 автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1 179,36 євро.

Аналізом матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно листа-пояснення від 23.11.2020 (том 1 а.с.115), залишеного поза увагою судом першої інстанції, ОСОБА_1 повідомляла Управлінню Укртрансбезпеки про наявність Договору комісії №003876 на підставі якого Першою регіональною товарною біржою 29.12.2018 автомобіль DAF CF85430, номерний знак НОМЕР_2 , продано ОСОБА_2 (що підтверджується наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18003876). Окрім того, ОСОБА_1 просила скасувати припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 03.09.2020, справа №2095 та притягнути до відповідальності належного власника автомобіля - ОСОБА_2 . Звертала увагу Управлінню Укртрансбезпеки, що п. 2.1. Договору купівлі-продажу передбачено перехід права власності на транспортний засіб з моменту його підписання сторонами.

Вказаний лист з відповідними копіями документів, Управлінням Укртрансбезпеки були проігноровані.

Суд при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної оцінки зазначеному факту, поверхнево дослідив наявні в матеріалах справи договори Комісії та купівлі продажу.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, викладеними в апеляційній скарзі, що новий власник після придбання транспортного засобу не вчинив жодних дій для державної реєстрації відомостей про нового власника транспортного засобу, хоча такий обов`язок покладений на нього законодавством. Обов`язки відповідача не повинні ставитись в залежність від поведінки третьої особи, в даному випадку нового власника.

Суд, приймаючи оскаржуване рішення, поклав обов`язки покупця автомобіля на відповідача у справі, оскільки сприйняв неналежне формування документів для здійснення перевезення, а саме відсутність у водія договору купівлі-продажу чи тимчасового свідоцтва, як доказ вини саме ОСОБА_1 , при цьому ігноруючи усі доводи останньої і наявні у справі документи.

Більше того, колегія суддів критично оцінює позицію суду щодо моменту переходу права власності на транспортний засіб, оскільки місцевий суд, на зазначені вище обставини справи та положення договору купівлі-продажу уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ.

Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23).

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що:

«положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, зробленими Верховним судом у постановах від 10.05.2023 у справі № 204/8118/14, від 26.04.2020 у справі 596/20334/21.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сам по собі договір купівлі-продажу без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у зазначеному порядку не породжує правових наслідків у виді переходу права власності від продавця до покупця. Автомобіль марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 покупцем ОСОБА_2 не було зареєстровано у передбаченому законодавством порядку протягом десяти днів з дня його придбання. Тому, місцевий господарський суд вважає, що у покупця відповідно до вимог закону не виникло права власності на спірний транспортний засіб.

Колегія суддів критично оцінює такі висновки місцевого суду та зазначає, що автомобіль є рухомою річчю, а за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Станом на 11.07.2020 (день проведення перевірки) ФОП Гуменюк Ю.Л. не була власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 , а відтак не могла бути перевізником.

Також місцевим судом не враховано, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ, а правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей.

Аналізом матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно з договором комісії №003876 від 29.12.2018, укладеного між Перша регіональна товарна біржа (Комісіонер) та ОСОБА_1 (Комітент) транспортний засіб був переданий комісіонеру для його подальшого продажу від імені Комітента.

На виконання умов даного договору між Першою регіональною товарною біржою (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18/003876 від 29.12.2018.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки DAF CF 85.430, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 р.в., № кузова НОМЕР_5 .

Пунктом 2.2. договору встановлено, що покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд першої інстанції, не надавши оцінки даному факту, дійшов помилкового висновку про те, що перехід права власності залежить від здійснення державної реєстрації транспортного засобу. Таке твердження суперечить вимогам ст. 334 ЦК України, умовам договору купівлі-продажу транспортного засобу та викладеним вище правовим позиціям Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (із змінами і доповненнями), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Суд першої інстанції вірно посилається на положення даного порядку, однак, формує помилкові висновки щодо обставин справи.

Адже, згідно даного порядку чітко вбачається, що обов`язок вчинити перереєстрацію транспортного засобу покладено саме на нового власника транспортного засобу, яким відповідачка перестала бути після укладення вищезазначених договорів та передачі транспортного засобу.

Також помилковим є посилання суду першої інстанції на положення п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 №379 (із змінами і доповненнями) якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Знову ж таки в даному випадку, відповідач вже не була власником транспортного засобу згідно укладених договорів, відтак, відповідні обов`язки покладались на нового власника - ОСОБА_2 .

Відтак, місцевий господарський суд не звернув уваги на умови договору купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18/003876 від 29.12.2018 та зробив передчасний висновок про те що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано у сукупності належних та допустимих доказів, що на момент перевірки ОСОБА_1 не була власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, враховуючи умови договору купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18/003876 від 29.12.2018, встановлення колегією суддів факту переходу права власності на транспортний засіб марки DAF модель CF 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 з моменту його укладення, тобто з 29.12.2018, позовна вимога про стягнення з відповідача 36 012,82 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є не обґрунтованою, оскільки на момент здійснення такої перевірки, 11.07.2020, ФОП Гуменюк Ю.Л. не була власником транспортного засобу марки DAF модель CF 85.430 державний номерний знак НОМЕР_2 , відтак така вимога не підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд не повно дослідив матеріали справи, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи відповідно до пункту 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Судовий збір за розгляд позовної заяви та розгляд апеляційної скарги, в силу положень ч.2 ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни

задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 10.03.2023 у справі № 914/96/23 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни про стягнення 36 012,82 грн - відмовити.

3. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни 3 721,50 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький