ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. Справа№ 925/1184/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Гончарова С.А.

Владимиренко С.В.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Татаринов О.С. - адвокат

від відповідача 1: Чехівський Я.О. - самопредставництво

від відповідача 2: Тищенко Ю.П. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 (повний текст складено 13.04.2023)

у справі № 925/1184/22 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127"

до 1. Черкаської міської ради

2. ОСОБА_1

про визнання додаткової угоди недійсною та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2022 року Приватне акціонерне товариство "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" (далі - позивач, ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127") звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської міської ради (далі - відповідач 1) та ОСОБА_1 , у якому просило суд визнати недійсною додаткову угоду, серія та номер: б/н від 08.09.2022 до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2003 з кадастровим номером :02:063:0012 площею 0,4072 га цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка укладена між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №63914674 від 20.06.2022 прийняте державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Гриценко М.О., яким зареєстровано інше речове право - право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:063:0012, загальною площею 0,4072 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №312490921 від 17.10.2022 за ОСОБА_1 на підставі додаткової угоди від 08.09.2022 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:063:0012, загальною площею 0,4072 га. Позивач вважає, що підписання між відповідачами спірної додаткової угоди відбулось з порушенням підстав та процедури такого підписання, надання в користування ОСОБА_1 всієї земельної ділянки суперечить статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, які були чинними на момент набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За доводами позивача, Черкаська міська рада рейдерським шляхом забрала земельну ділянку у позивача та передала її у користування ОСОБА_1 . Позивач не підписував жодних додаткових угод щодо зміни орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:063:0012 площею 0,4072 га. Крім того, з 2003 року по даний час, позивач своєчасно подає податкові декларації з плати за землю. Станом на момент виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, при набутті у власність нерухомого майна, перехід права власності на земельну ділянку вимагав окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі чи споруди (договору купівлі-продажу, дарування, міни тощо або оренди, який би включав як підставу володіння земельною ділянкою, так і площу такої земельної ділянки). Тобто до набувача нерухомого майна не переходила земельна ділянка на тих же умовах і в тих же розмірах, у яких вона належала попередньому власнику нерухомого майна. На думку позивача, на момент виникнення у ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна, перехід права власності на об`єкт нерухомості не передбачав автоматичного виникнення права власності чи права оренди земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований, тобто новий власник будівлі не звільняється від обов`язку оформлення та державної реєстрації речового права на займану земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 набула права власності на житлове приміщення та зареєструвала своє право 15.03.2006, коли чинним законодавством не було передбачено автоматичного права користування земельною ділянкою одночасно з набуттям права власності на будівлю, ОСОБА_1 повинна була дотриматися процедури передбаченої статтями 123-125 Земельного кодексу України, що передбачає припинення права користування попереднім власником та укладення договору з новим власником будівлі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22 у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на правничу правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення норм законодавства внаслідок укладення спірної додаткової угоди, а також порушення цивільного права позивача, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання недійсною додаткової угоди.

Поряд з цим, враховуючи, що вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідною від основної вимоги, а у задоволенні основної позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди було відмовлено, то судом першої інстанції відмовлено і у задоволенні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію.

Крім того, суд першої інстанції поклав на позивача витрати відповідача 2 на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн у зв`язку з тим, що у задоволенні позову було відмолено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, визнати недійсною додаткову угоду, серія та номер: б/н від 08.09.2022 до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2003 з кадастровим номером :02:063:0012 площею 0,4072 га цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, укладену між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №63914674 від 20.06.2022 прийняте державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Гриценко М.О., яким зареєстровано інше речове право - право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:063:0012, загальною площею 0,4072 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вирішити питання про розподіл судових витрат.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного дослідження та надання оцінки всім доказам у справі, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

Так, скаржник стверджує, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції, зокрема:

- не враховано, що при набутті у власність нерухомого майна (будівель, споруд, за виключенням такого переходу за договором довічного утримання) перехід права власності на земельну ділянку, в редакції статті 120 Земельного кодексу України яка діяла на момент визнання права власності на автостанцію за ОСОБА_1 , вимагав окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі чи споруди;

- не враховано, що автостанція (літ. А-1, літ. а, огорожа №1-3) на яку за ОСОБА_1 визнано право власності відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.03.2006 №2-388/06 розташована на 300 кв.м., однак відповідач 2 отримала в користування 4072 кв.м., всупереч нормам ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України;

- стягнення суми коштів у заявленому представником Тищенком Ю.П. розмірі за надану правничу допомогу є надміру завищеним та не обґрунтованим, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2022 апеляційну скаргу ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" у справі №925/1184/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - ОСОБА_3., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Апеляційна скарга ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 у справі №925/1184/22, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

26.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №925/1184/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №925/1184/22, розгляд апеляційної скарги ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22 призначено на 26.07.2023 о 14 год. 30 хв.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 18.07.2023 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.07.2023 справу № 925/1184/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Гончарова С.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 вищезазначеною колегією прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22, розгляд справи №925/1184/22 призначено на 14.09.2023 о 09 год. 30 хв.

Позиції інших учасників справи.

28.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Обґрунтовуючи заперечення проти вимог скаржника, відповідач 1 вказує, що доводи позивача про відсутність механізму автоматичного набуття права власності або користування земельною ділянкою у разі набуття у власність об`єкта нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються положеннями статті 377 Цивільного кодексу України (у редакції чинній на момент набуття відповідачем 2 права власності на автостанцію).

Відповідач також наголошує, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 05.06.2014 у справі №712/5178/14-ц спростовуються доводи позивача у частині того, що Черкаською міською радою не досліджено питання розміру земельної ділянки необхідної для обслуговування приміщення автостанції.

Позивачем у змісті позовної заяви та апеляційної скарги не вказано дефектів додаткової угоди б/н від 08.09.2022, які стали б підставою для визнання її недійсною, не зазначено, з посиланням на ст. 203 Цивільного кодексу України, підстави для визнання її недійсною.

30.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача 2, у якому останній просить апеляційний господарський суд визнати причини пропуску строку встановленого судом поважними та поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити повністю.

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача 2 посилається на необхідність додаткового часу для на підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 про відкриття апеляційного провадження у справі №925/1184/22 за апеляційної скаргою ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" суд апеляційної інстанції надав право учасникам справи подати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 про відкриття апеляційного провадження у справі №925/1184/22 була надіслана на електронну адресу відповідача 2 16.06.2023.

За приписами частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. У частині 4 статті 262 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу. Таким чином, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється не законом, а судом, а тому може бути продовженим.

Оскільки зазначене клопотання подане відповідачем 2 поза межами встановленого судом строку і було викладене у відзиві, який надіслано до суду апеляційної інстанції 27.06.2023, то колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу з пропуском встановленого судом строку і заява про поновлення цього строку залишена судом без задоволення, колегія суддів апеляційного господарського суду залишає поданий відповідачем 2 відзив на апеляційну скаргу без розгляду.

Явка представників сторін.

У судове засідання 14.09.2023 з`явилися представники позивача, відповідача 1 та відповідача 2.

Представник позивача у судовому засіданні 14.09.2023 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні 14.09.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечували та просили суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 08.07.2003 між Черкаською міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (далі договір оренди). За умовами цього договору орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 06.06.2003 №3-365 передає, а Відкрите акціонерне товариство "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" приймає в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 4072 м2 забудованих земель транспорту під існуючий адмінбудинок та проміжну зупинку з пунктом накопичення та відправлення пасажирів по вул. Ільїна, 239 згідно з планом тимчасового користування землею, який є невід`ємною частиною цього договору. Межі земельної ділянки перенесені в натуру у встановленому порядку (пункт 1.1 договору оренди).

З моменту державної реєстрації цього договору земельна ділянка зараховується до земель транспорту (пункт 1.2 договору оренди).

Земельна ділянка передається в оренду без права передачі її в суборенду, строком на 49 років з дати прийняття рішення (пункт 2.1 договору оренди).

Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації. По закінченні терміну дії договору оренди орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. В цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити другу сторону про бажання продовжити термін дії договору не пізніше ніж за три місяці до його закінчення (пункт 2.3 договору оренди).

Умови цього договору зберігають чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договору законодавством будуть встановлені інші правила, ніж передбачені цим договором, крім випадків передбачених статтею 21 Закону України "Про оренду землі" (пункт 2.4 договору оренди).

Цей договір може бути змінено, припинено або розірвано: за згодою сторін; за рішенням судових органів на вимогу однієї зі сторін у разі порушення умов договору протилежною стороною; по закінченні терміну дії договору; ліквідації орендаря; у разі зміни власника будівель та споруд (або їх часток), розташованих на орендованій земельній ділянці; в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Пропозиції щодо внесення змін та доповнень до цього договору розглядаються сторонами у 20-денний термін. Зміни та доповнення до договору оформлюються письмово у вигляді додаткових угод, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі недосягнення згоди щодо змін та доповнень умов договору оренди спір вирішується у судовому порядку (пункт 9.1 договору оренди).

21.07.2003 договір оренди зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №299.

06.09.2007 між Черкаською міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" (орендар) були підписанні доповнення до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2003, за умовами якої сторони домовились розділ 3 договору оренди доповнити пунктом 3.2.1: "річний розмір орендної плати встановлюється відповідно до рішення Черкаської міської ради від 31.05.2007 №2-613: грошова оцінка земельної ділянки площею 4072,0 м2 забудованих земель транспорту під існуючий адмінбудинок та проміжну зупинку з пунктом накопичення та відправлення пасажирів по вул. Ільїна, 238 згідно з витягом Черкаського міського управління земельних ресурсів від 16.07.2007 №487- гр.-2007 на час укладання доповнень до договору становить 681531,00 грн; річна орендна плата за земельну ділянку площею 4072,0 м2 забудованих земель транспорту під існуючий адмінбудинок та проміжку зупинку з пунктом накопичення та відправлення пасажирів по вул. Ільїна 238 встановлюється у розмірі 3% від її грошової оцінки і становить 20446,00 грн".

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.03.2006 у справі №2-388/06 визнано право власності на майно - автостанцію, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Право власності на нерухоме майно, а саме автостанцію (літ. А-І, літ. А, огорожа №1-3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на вказане нерухоме майно (автостанцію) 15.03.2006 за №5417815.

З 13.04.2004 ОСОБА_1 зареєстрована як приватний підприємець, а 12.11.2019 на підставі власного рішення, ОСОБА_1 припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець, дата запису: 12.11.2019, номер запису: 3013782, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься у матеріалах справи.

У листі до ОСОБА_1 Департамент містобудування Черкаської міської ради №4177-2 від 09.07.2012 повідомив, що для вирішення питання щодо припинення права користування земельною ділянкою Відкритим акціонерним товариством "Черкаське автотранспортне підприємство" та належним чином оформлення права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 потрібно звернутись до Черкаської міської ради, а саме до відділу звернень та адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради з відповідним клопотанням та переліком документів.

26.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до Черкаської міської ради із заявою, у якій просила Черкаську міську раду у встановлені строки підписати додаткову угоду, оскільки нею було набуто право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,4072 га з кадастровим номером :02:063:0012.

08.09.2022 між Черкаською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (новий орендар) було підписано додаткову про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.07.2003 (далі додаткова угода).

У пункті 1 додаткової угоди визначено, що у зв`язку із переходом до громадянки ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна (автостанція), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5417815 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.03.2006 б/н (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.03.2006), що належало ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" та розташоване на орендованій земельній ділянці площею 0,4072 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:063:0012, замінити сторону за договором оренди земельної ділянки від 08.07.2003, що зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 21.07.2003 за №299 з доповненнями від 06.09.2007, що зареєстровані у Черкаській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" від 18.09.2007 за №7 (право оренди зареєстроване в ДРПП за №47106325 від 176.06.2022) з ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" (первісний орендар) на громадянку ОСОБА_1 (новий орендар).

Перевести до громадянки ОСОБА_1 (новий орендар) всі права та обов`язки ПрАТ "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" (первісний орендар) за договором оренди земельної ділянки від 08.07.2003 (пункт 2 додаткової угоди).

Підпункт 1.2 Договору викладено у наступній редакції: Об`єктом оренди є земельна ділянка площею 0,4072 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:063:0012 без права передачі її в суборенду. Цільове призначення земельної ділянки 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (пункт 3 додаткової угоди).

Пункт 6 Договору доповнено підпунктом 6.3. такого змісту: На земельну ділянки площею 0,4072 га по АДРЕСА_1 встановлено обмеження, а саме, земельний сервітут (право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному проїзду) площею 0,0169 га на користь комунального закладу "Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради" (пункт 7 додаткової угоди).

Додаткова угода про внесення змін до договору набуває чинності з моменту її підписання та проведення державної реєстрації переходу права оренди відповідно до чинного законодавства (пункт 8 додаткової угоди).

Інші умови договору, що не зазнали змін залишаються незмінними та чинними (пункт 9 додаткової угоди).

Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 08.07.2003, що зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 21.07.2003 за №299 з доповненнями від 06.09.2007, що зареєстровані у Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 18.09.2007 за №7 (право оренди зареєстроване в ДРПП за №47106325 від 17.06.2022) (пункт 11 додаткової угоди).

Також колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 07.08.2012 у справі №2314/1813/12 частково задоволено позов Відкритого акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" та стягнуто з ОСОБА_1 133 033,00 грн, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" про визнання недійсним доповнення від 06.09.2007 до договору оренди земельної ділянки, розірвання договору оренди земельної ділянки від 23.07.2003 - відмовлено.

Вказаним рішенням встановлені такі факти: рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.03.2006 у справі №2-388/06 визнано право власності на майно - автостанцію, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .. Незважаючи, що ОСОБА_1 є власницею цього нерухомого майна, орендну плату за земельну ділянку по АДРЕСА_1 сплачує ВАТ "Черкаське АТП 17127", яке є стороною за договором оренди земельної ділянки від 23.07.2003. Загальна сума сплаченої орендної плати за землю складає 172 276,17 грн. Судом було застосовано строк позовної давності до вимог позивача і частково задоволено вимоги про стягнення збитків з лютого 2009 року до червня 2012 у сумі 133033,09 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.06.2014 у справі №712/5178/14-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору оренди таким, що припинив дію.

За ухвалою суду у межах розгляду справи №712/5178/14-ц було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок №08-БТ від 10.04.2014, відповідно до якого під будівлею автостанції (автостанція "А-1" та туалет "а") зайнято 300 м2 земельної ділянки; для повноцінного функціонування автостанції (з урахуванням 4 постів (пункти накопичення та відправлення пасажирів) по вул. Ільїна, 238 в м. Черкаси, з функціональними зонами: територією для відправлення і прибуття автобусів (перони); місцями стоянки (відстою) автобусів; будівлею автостанції (автостанція "А-1" та туалет "а"); зоною контакту з міським транспортом необхідна площа земельної ділянки становить 4072 м2.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про визнання недійсної додаткової угоди від 08.09.2022 до договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 4072 м2 забудованих земель транспорту під існуючий адмінбудинок та проміжну зупинку з пунктом накопичення та відправлення пасажирів. Цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, тобто використання земельної ділянки з таким призначенням безпосередньо пов`язане з господарськими правовідносинами. На час набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості, який розміщений на цій земельній ділянці, вона була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, і припинення нею цього статусу не впливає на наявність між учасниками спору з користування земельною ділянкою, яка належить до земель транспорту. Отже, вказаний спір виник у зв`язку із набуттям відповідачем 2 права користування земельною ділянкою, використання якої передбачає здійснення господарської діяльності на ній.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Суд апеляційної інстанції, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є обов`язковим для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи наведені вище приписи законодавства, позивач, звертаючись із позовом до суду з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди, зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними на момент його вчинення.

Судом встановлено, що між позивачем та Черкаською міською радою у 2003 році виникли правовідносини з оплатного користування земельною ділянкою, які урегульовані договором оренди, за умовами якого Черкаська міська рада передала позивачу в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 4072 м2 забудованих земель транспорту під існуючий адмінбудинок та проміжну зупинку з пунктом накопичення та відправлення пасажирів по АДРЕСА_2 .

У 2006 році ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно, а саме автостанцію (літ. А-І, літ. А, огорода №1-3), що знаходиться на земельній ділянці площею 0,4072 га з кадастровим номером :02:063:0012 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в оренді у позивача згідно з договором оренди від 08.07.2003.

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житлового будинку, будівлі або споруди визначаються положеннями статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинна на момент набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Частина 1 статті 93 Земельного Кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 Земельного Кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, до 08.09.2022 ОСОБА_1 не оформила у встановленому законом порядку, право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомості, право власності на який визнано за відповідачем 2.

Законом України від 05.11.2009 №1702-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" було внесено зміни до статті 141 Земельного Кодексу України, зокрема, вказана стаття доповнена пунктом "е", згідно з яким набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

Отже, з набранням чинності цим Законом позивач втратив право користування земельною ділянкою площею 0,4072 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:063:00122.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Позивач, звертаючись з вказаним позовом до суду, зобов`язаний вказати які саме права, свободи чи інтереси порушені внаслідок укладення між відповідачами оспорюваної додаткової угоди, а враховуючи, наведені вище положення законодавства суд вважає, що позивач втратив своє право на користування земельною ділянкою, тому питання розпорядження цією ділянкою віднесено до компетенції її власника Черкаської міської ради.

Згідно з статтею 377 Цивільного кодексу України (у редакції, яка була чинна на момент набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 зазначила, що земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. Тому особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, який розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила про принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомого майна (зміст якого розкривається, зокрема у статтях 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України), ОСОБА_1 , яка набула у власність об`єкт нерухомості, а саме автостанцію, має цивільний інтерес в оформленні права користування на земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна після його набуття у власність.

Щодо доводів апелянта в частині перевищення площі спірної земельної ділянки відносно площі нерухомого майна, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові від 01.07.2020 у справі №910/9028/19 Верховний Суд вказував, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотання сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Державні будівельні норми, "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за №44; Державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджені Наказом Мінрегіону № 104 від 26.04.2019, Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173; Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80 не містять норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і не ставить площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.

Разом з цим, у межах розгляду справи №712/5178/14-ц було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок №08-БТ від 10.04.2014, відповідно до якого під будівлею автостанції (автостанція "А-1" та туалет "а") зайнято 300 м2 земельної ділянки; для повноцінного функціонування автостанції (з урахуванням 4 постів (пункти накопичення та відправлення пасажирів) по вул. Ільїна, 238 в м. Черкаси, з функціональними зонами: територією для відправлення і прибуття автобусів (перони); місцями стоянки (відстою) автобусів; будівлею автостанції (автостанція "А-1" та туалет "а"); зоною контакту з міським транспортом площа земельної ділянки повинна бути 4072 м2.

Господарський суд зазначає, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, в обґрунтування заявлених вимог, посилається виключно на те, що спірна додаткова угода, яка була укладена між відповідачами, порушує його права, як орендаря за договором оренди цієї ділянки, при цьому спірна додаткова угода укладена щодо всієї земельної ділянки, тоді як площа об`єкту нерухомості, який перебуває у власності ОСОБА_1 не потребує усієї площі земельної ділянки.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного Кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення норм законодавства внаслідок укладення спірної додаткової угоди, а також порушення його цивільного права, тому у суду відсутні правові підстави для визнання недійсною додаткової угоди, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №63914674 від 20.06.2022, яким зареєстровано інше речове право - право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:063:0012, загальною площею 0,4072 га, що розташована за адресою: місто Черкаси, вулиця Надпільна, 238 є похідною від основної вимоги, а у задоволенні основної позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди відмовлено, то відсутні і підстави для задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію.

Щодо доводів апелянта в частині завищення та необґрунтованості витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. У свою чергу пункт 4 частини 1 статті 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У відзиві на позовну заяву представником ОСОБА_1. визначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які ОСОБА_1. понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 10000,00 грн.

На підтвердження витрат пов`язаних з надання правничої допомоги представником ОСОБА_1. надано суду договір про надання правничої/правової допомоги №19/01-1 від 19.01.2023, який укладений між Адвокатським об`єднанням "Тищенко та Шимановський" в особі керуючого партнера Юрія Тищенка, що діє на підставі Статуту (адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1. (клієнт); акт приймання-передачі виконаних робіт від 09.03.2023; рахунок на оплату №20 від 19.01.2023 на суму 15000,00 грн; квитанцію до платіжної інструкції №0.0..1 від 13.03.2022 про сплату ОСОБА_1 адвокатському об`єднанню "Тищенко та Шимановський" 15000,00 грн плати за послуг за договором №19/01-1 від 19.01.2023.

Відповідно до розділу 1 договору про надання правничої/правової допомоги №19/01-1 від 19.01.2023 предметом договору є надання адвокатським об`єднанням юридичних та адвокатських послуг (далі послуги) клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів, зокрема, але не виключно, в рамках судового провадження №925/1184/22. Адвокатське об`єднання зобов`язується надати послуги в порядку та на умовах, визначених даним договором, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх.

Вартість послуг за цим договором становить 15000,00 грн. Сума вказана в пункті 3.1 даного договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (розділ 3 договору про надання правничої/правової допомоги №19/01-1 від 19.01.2023).

09.03.2023 між адвокатським об`єднанням як виконавцем та клієнтом було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт. В акті приймання-передачі виконаних робіт від 09.03.2023) визначена найменування виконаних робіт, кількість годин на виконання та вартість кожної години, зокрема: зустріч та усна консультація клієнта з питань господарського судочинства 1 година вартістю 1000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи №925/1184/22 та їх юридичний аналіз 2 години вартістю 2000,00 грн; ознайомлення та юридичний аналіз документів, що надані клієнтом 2 години вартістю 2000,00 грн; обрання клієнтом правової позиції 1 година вартістю 500,00 грн; складання процесуальних документів у справі, зокрема відзиву на позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127", направлення відзиву учасникам справи (витрати на поштову кореспонденцію) 1 документ вартістю 5000,00 грн; подання документів до суду 1 година вартістю 500,00 грн та представництво та захист інтересів клієнта у суді 4 години вартістю 4000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт становить 15000,00 грн.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У відзиві на позовну заяву представником ОСОБА_1 адвокатом Тищенко Ю.П., який надійшов до суду першої інстанції 31.01.2023, було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які ОСОБА_1. понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 10000,00 грн.

Водночас, як зазначалось вище, договір про надання правничої/правової допомоги №19/01-1 було укладено між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Тищенко та Шимановський" 19.01.2023, тобто до дати подачі відзиву на позов, вартість вказаних робіт за договором становить 15000,00 грн без ПДВ, тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що представником відповідача 2 не доведено, що він не міг передбачити витрати на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, який було подано ним у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги залишені місцевим господарським судом без задоволення, витрати, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи були покладені судом на позивача.

Разом з цим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки повністю відмовлено у задоволені позовних вимог позивача, до відшкодування з позивача підлягають судові витрати відповідача 2, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське автотранспортне підприємство 17127" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2023 у справі №925/1184/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1184/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.09.2023.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді С.А. Гончаров

С.В. Владимиренко