РІШЕННЯ

м. Київ

12.09.2023Справа № 910/10650/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Шатан Т.О., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/10650/23

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (04128, м. Київ, вул. АКАДЕМІКА ТУПОЛЄВА, будинок 17, )

до акціонерного товариства "Київмедпрепарат" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139; ідентифікаційний код 00480862)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

товариство з обмеженою відповідальністю "ТАЙМКОЛ" (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, будинок 18а; );

державне підприємство "Сетам" (ідентифікаційний код 39958500, адреса: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6);

Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13),

Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; код 00032106),

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Зима І.П. (адвокат);

третіх осіб-1-3: не з`явилися;

третьої особи-4: Лантух Є.С. (самопредставництво).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (далі - Корпорація, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Київмедпрепарат» (далі - Товариство, відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме нежитлові приміщення: І поверх літера «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 м2; приміщення 3 площею - 22,0 м2; приміщення 4 площею - 12,1 м2; приміщення 5 площею - 10,5 м2; приміщення 6 площею - 10,6 м2 Підвал літера «Р»: приміщення 6 площею - 20,8 м2; приміщення 7 площею - 24,9 м2; приміщення 8 площею - 10,6 м2; приміщення 9 площею - 2,4 м2; приміщення 10 площею - 3,6 м2; приміщення 11 площею - 10,5 м2; приміщення 12 площею - 2,4 м2; приміщення 13 площею-3,6 м2; приміщення 14 площею -20,7 м2; приміщення 15 площею - 2,5 м2; приміщення 16 площею -23,9 м2; загальною площею 206,8 кв.м в корпусі 3 літера Р, по вул. Саксаганського будинок 139 в місті Києві.

Позов обґрунтовано таким:

- 17.03.2003 сторони уклали угоду про співпрацю (далі - Угода), за умовами якої позивач зобов`язувався здійснювати фінансове посередництво на ринку цінних паперів та брокерські послуги, аналізувати ринок цінних паперів, збирати інформацію щодо інвесторів на ринку цінних паперів, які вкладають кошти, майно та майнові права, у тому числі, інтелектуальну власність у цінні папери, надавати стороні 2 достовірну аналітичну інформацію, а відповідач зобов`язувався надати у користування нежилі приміщення загальною площею 206,8 кв.м в підвалі та на І поверсі корпусу 3 літера Р, по вул. Саксаганського, будинок 139 в місті Києві;

- за актом приймання-передачі від 17.03.2003 відповідач передав, а позивач прийняв у володіння та користування наступні спірні нежилі приміщення, розташовані за адресою місто Київ, вулиця Саксаганського, 139, (літер Р), корпус № 3, розташовані у підвальному приміщенні загальною площею 142,4 квадратних метра нежитлового приміщення літер Р (КОРПУС 3) та першому поверсі загальною площею 64,4 квадратних метра нежитлового приміщення літер Р (КОРПУС 3) І поверх літер «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 м2; приміщення 3 площею - 22,0 м2; приміщення4 площею - 12,1 м2; приміщення 5 площею - 10,5 м2; приміщення 6 площею - 10,6 м2 Всього по І- ому поверху площею - 64,4 м2. Підвал літер «Р»: приміщення 6 площею - 20,8 м2; приміщення 7 площею - 24,9 м2; приміщення 8 площею - 10,6 м2; приміщення 9 площею - 2,4 м2; приміщення 10 площею - 3,6 м2; приміщення 11 площею - 10,5 м2; приміщення 12 площею - 2,4 м2; приміщення 13 площею-3,6 м2; приміщення 14 площею - 20,7 м2; приміщення 15 площею - 2,5 м2; приміщення 16 площею -23,9 м2; Всього по підвалу площею -142,4 м2, що складає 206,8 м2 корпусу 3 , літер Р, розташованого по вулиці Саксаганського, 139 у місті Києві;

- Угода укладена строком на 2 (два) роки до 17 березня 2005 року (пункт 7.1);

- з моменту передачі у володіння та користування спірного нерухомого майна Корпорація відкрито та безперервно користується цим майном більше ніж 20 років;

- з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на момент подачі цього позову власником спірного нерухомого майна є Товариство;

- з загальнодоступних інформаційних ресурсів в мережі Інтернет (https://setam.net.ua/auction/509443) позивачу відомо, що проводиться реалізація (продаж) на електронних торгах у виконавчому провадженні ВП № 67278071, виданий 27.10.2021, видавник: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ), корпус 3 нежитлова будівля , площею 1128.80 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р;

- відповідно до протоколу №572843 проведення електронного аукціону (торгів) роздруківка додається) переможцем торгів є учасник: 8 - товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЙМКОЛ» (далі - ТОВ «ТАЙМКОЛ»), з найвищою ціновою пропозицією: 150 278 810,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 позов прийнято до провадження, розгляд справи №910/10650/23 здійснювати в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ «ТАЙМКОЛ», державне підприємство «Сетам» (далі - Підприємство); Відділ, та призначено підготовче засідання на 15.08.2023.

Разом з позовною заявою Корпорація подала заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майно - нежитлову будівлю площею 1128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р, що належить на праві власності Товариству;

- зупинення продажу (реалізації) нежитлової будівлі, площею 1128,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139 корп. 3 літ. Р;

- заборони ТОВ «Таймкол» вчиняти будь-які дії щодо нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, в тому числі проводити розрахунки та здійснювати оплату за це майно на електронному аукціоні (торгах), який здійснюється (проводиться) Відділом і Підприємством;

- заборони Підприємству, ТОВ «Таймкол» та Відділу, іншим особам здійснювати будь-які дії спрямовані на відчуження нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 139, корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248, аукціон (торги), які відбулися 20.06.2022 року (https://setam.net.ua/auction/509443), здійснювати будь-які дії спрямовані на проведення оформлення результатів таких торгів, складання, підписання, надсилання протоколів та актів про такі торги;

- заборони будь-яким особам (державним реєстраторам на нерухоме майно, - нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів) будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, Підприємству, ТОВ «Таймкол» здійснювати будь-які дії (в тому числі реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно: нежитлової будівлі площею 1128,80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок, 139 корп. 3, літ. Р, номер лоту 511248 (https://setam.net.ua/auction/509443).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 вказану вище заяву задоволено та вжито заходів забезпечення позову.

Через канцелярію суду та на електронну пошту суду надійшло 06.07.2023 клопотання Національного банку України (далі- НБУ) про вступ у справу третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - НБУ.

27.07.2023 до суду звернувся відповідач просив надати додатковий час для підготовки і подання відзиву з огляду на відсутність оригіналів документів.

09.08.2023 до суду звернувся відповідач просив відкласти підготовче засідання через неможливість прибуття представника, який перебуває у відпустці.

Суд бере до уваги, що відповідач не виживав заходів ні до ознайомлення з матеріалами справи, ні до самостійного отримання доказів.

14.08.2023 позивач подав суду:

- заяву про розгляд справи в підготовчому провадженні без участі позивача;

- заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просив про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме нежитлові приміщення: І поверх літера "Р": приміщення 2 площею - 9,2 м2 в корпусі 3 літера Р, по вул. Саксаганського будинок 139 в місті Києві;

- клопотання про повернення судового збору.

15.08.2023 третя особа (НБУ) подала суду:

- заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2023;

- пояснення по справі, в яких НБУ заперечило проти задоволення позовних і просив у позові відмовити повністю.

У підготовчому засіданні 15.08.2023 НБУ подав суду клопотання про долучення копії постанови про повернення виконавчого документа.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 заяву НБУ про скасування забезпечення позову задоволено.

Суд у підготовчому засіданні 15.08.2023 прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог відповідно до положень статей 13, 14, 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Суд протокольної ухвалою від 15.08.2023 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 12.09.2023.

Ухвалою від 15.08.2023 повідомлено Корпорацію, Товариство, ТОВ «Таймкол», Підприємство та Відділ про розгляд позовних вимог у редакції заяви про зменшення позовних вимог - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме нежитлові приміщення: І поверх літера "Р": приміщення 2 площею - 9,2 м2 в корпусі 3 літера Р, по вул.Саксаганського будинок 139 в місті Києві, та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні 12.09.2023.

Представники позивача, ТОВ «ТАЙМКОЛ», Підприємства та Відділу у судове засідання 12.09.2023 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У судове засідання з`явилися представники відповідача та НБУ.

Суд, заслухавши вступне слово представників відповідача та третьої особи-4, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 12.09.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2003 Корпорацією (сторона-1) та Товариство (сторона-2) уклали Угоду, за умовами якої позивач зобов`язувався здійснювати фінансове посередництво на ринку цінних паперів та брокерські послуги, аналізувати ринок цінних паперів, збирати інформацію щодо інвесторів на ринку цінних паперів, які вкладають кошти, майно та майнові права, у тому числі, інтелектуальну власність у цінні папери, надавати стороні 2 достовірну аналітичну інформацію, а відповідач зобов`язувався надати у користування нежилі приміщення загальною площею 206,8 кв.м в підвалі та на І поверсі корпусу 3 літера Р, по вул. Саксаганського, будинок 139 в місті Києві.

Відповідно до акта приймання-передачі від 17.03.2003 відповідач передав, а позивач прийняв у володіння та користування наступні спірні нежилі приміщення, розташовані за адресою місто Київ, вулиця Саксаганського, 139, (літер Р), корпус № 3, розташовані у підвальному приміщенні загальною площею 142,4 квадратних метра нежитлового приміщення літер Р (КОРПУС 3) та першому поверсі загальною площею 64,4 квадратних метра нежитлового приміщення літер Р (КОРПУС 3) І поверх літер «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 м2; приміщення 3 площею - 22,0 м2; приміщення4 площею - 12,1 м2; приміщення 5 площею - 10,5 м2; приміщення 6 площею - 10,6 м2 Всього по І- ому поверху площею - 64,4 м2. Підвал літер «Р»: приміщення 6 площею - 20,8 м2; приміщення 7 площею - 24,9 м2; приміщення 8 площею - 10,6 м2; приміщення 9 площею - 2,4 м2; приміщення 10 площею - 3,6 м2; приміщення 11 площею - 10,5 м2; приміщення 12 площею - 2,4 м2; приміщення 13 площею-3,6 м2; приміщення 14 площею - 20,7 м2; приміщення 15 площею - 2,5 м2; приміщення 16 площею -23,9 м2; Всього по підвалу площею -142,4 м2, що складає 206,8 м2 корпусу 3 , літер Р, розташованого по вулиці Саксаганського, 139 у місті Києві.

Угода укладена строком на 2 (два) роки до 17 березня 2005 року (пункт 7.1).

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме нежитлові приміщення: І поверх літера «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 м2 в корпусі 3 літера Р, по вул. Саксаганського 139 в місті Києві, відмовити повністю.

Корпорація вказує, що з моменту передачі майна відкрито та безперервно користується ним більше ніж 20 років.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на момент подачі позову у даній справі власником спірного нерухомого майна є відповідач.

НБУ заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд у його задоволенні відмовити.

У свою чергу, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, а саме про те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частин першій статті 344 ЦК України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних вище умов у сукупності.

Слід зазначити, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №296/6949/17, від 27.09.2018 у справі № 571/1099/16-ц та від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 зазначено правові висновки про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 зазначила правовий висновок такого змісту: « 47. ... Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном, за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном, не як власник».

Також, Верховним Судом у постановах від 29.03.2018 у справі №175/4741/16, від 06.09.2018 у справі №205/1178/16-ц, від 19.09.2018 у справі №296/6949/17 та від 28.04.2020 у справі №552/1354/18 вказано, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладені вище правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, з огляду на те, що позивачу передавалося майно за Угодою і Корпорація достеменно знала, що власником майна є саме Товариство, зважаючи на те, що позивач не подав належних, допустимих достовірних і вірогідних доказів того, що протягом двадцяти років він володів приміщенням, ніс витрати стосовно його утримання, сплачував комунальні платежі тощо, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам учасників процесу оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Міжгалузева машинобудівна корпорація" (04128, м. Київ, вул. АКАДЕМІКА ТУПОЛЄВА, будинок 17, ) до акціонерного товариства "Київмедпрепарат" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 139; ідентифікаційний код 00480862), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙМКОЛ" (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, будинок 18а; ); державного підприємства "Сетам" (ідентифікаційний код 39958500, адреса: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6); Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13), Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; код 00032106), про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме нежитлові приміщення: І поверх літера «Р»: приміщення 2 площею - 9,2 м2 в корпусі 3 літера Р, по вул. Саксаганського 139 в місті Києві, відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.09.2023.

Суддя Ігор Курдельчук