ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/325/23

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО»

про стягнення 1 700 217,32 грн

Учасники судового процесу:

від позивача: Ясько І.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» про стягнення 1 700 217,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 20-10/2020 від 20.01.2020. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 1 284 025,00 грн, 43 586,49 грн 3 % річних та 372 605,83 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2023 у справі № 911/325/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» залишено без руху.

17.02.2023 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/325/23. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Призначено підготовче засідання у справі на 16.03.2023.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

У зв`язку із відсутністю фінансування суду на здійснення поштової кореспонденції, зазначена ухвала суду про відкриття провадження від 20.02.2023 у справі № 911/325/23 не була направлена поштою на адресу-місцезнаходження відповідача рекомендованим повідомленням.

Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення ухвали суду про відкриття провадження від 20.02.2023 у справі № 911/325/23 на електронну адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.02.2023 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

13.03.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 911/325/23, в якому відповідач зазначив, що отримав копію ухвали Господарського суду Київської області від 20.02.2023 по справі № 911/325/23 на електронну адресу - 24.02.2023. У клопотанні відповідач зазначив, що йому відомо про призначене підготовче засідання, призначене на 16.03.2023 о 14:30, про встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.02.2023 строк для подачі відзиву на позов та про намір скористатись правом на викладення своїх заперечень проти позову. У зв`язку із чим позивач просив суд продовжити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву по справі та відкласти розгляд справи, призначений на 16.03.2023, на іншу дату.

14.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення ЄДРПОУ/РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи) та надання доступу до електронної справи.

16.03.2023 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про перенесення справи на іншу дату.

Суд повідомив представника позивача, що до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження процесуального строку та зачитав його зміст.

Ухвалою суду від 16.03.2023 суд протокольно задовольнив клопотання відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату та про продовження процесуального строку для подачі відзиву на позов та відклав підготовче засідання у справі на 20.04.2023. про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 16.03.2023 та направлено останню на електронну адресу представника відповідача.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документа, ухвала-повідомлення від 16.03.2023 була доставлена до електронної скриньки представника 20.03.2023.

20.03.2023 представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи.

19.04.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі про неможливість виконати ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 20.02.2023 в частині надання суду оригіналів документів для огляду.

20.04.2023 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення щодо раніше поданих додаткових пояснень у справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 20.04.2023 вирішено закрити підготовче провадження у справі № 911/325/23 та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.05.2023.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 20.04.2023 та направлено останню на електронну адресу відповідача.

11.05.2023 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по суті; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

11.05.2023 в судовому засіданні представник позивача усно клопотав про відкладення судового засідання. Ухвалою суду від 20.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 14.06.2023.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 11.05.2023 та направлено останню на електронну адресу відповідача.

14.06.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

14.06.2023 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по суті; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 14.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 13.07.2023.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 14.06.2023 та направлено останню на електронну адресу представника відповідача.

13.07.2023 до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, до яких позивач долучив вимогу поставки товару вих. № 30/06-23 від 30.06.2023 та просив суд прийняти до розгляду дані пояснення по справі.

13.07.2023 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення щодо раніше поданих додаткових пояснень та просив суд долучити його до матеріалів справи; суд протокольно прийняв додаткові пояснення та долучив їх до матеріалів справи; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

13.07.2023 в судовому засіданні представник позивача усно клопотав про відкладення судового засідання. Ухвалою суду від 13.07.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 27.07.2023.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 13.07.2023 та направлено останню на електронну адресу відповідача.

27.07.2023 в судове засідання прибув представник позивача; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 27.07.2023 під час розгляду справи по суті постало питання щодо підтвердження первинними документами заборгованості за актом звірки взаємних розрахунків від 14.12.2021, у зв`язку із чим позивач усно клопотав про відкладення судового засідання з метою подання до суду відповідних документів на підтвердження заборгованості відповідача. Ухвалою суду від 27.07.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 10.08.2023.

З метою належного повідомлення відповідача про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 27.07.2023 та направлено останню на електронну адресу відповідача.

10.08.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якій позивач повідомив суд, що представником позивача подано адвокатський запит до Бюро економічної безпеки України з метою отримання додаткової інформації та документів щодо підтвердження заборгованості ТОВ «ТАМАЗ АГРО» по дані справі.

10.08.2023 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 10.08.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 07.09.2023.

З метою належного повідомлення сторін про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 10.08.2023 та направлено останню на електронну адресу позивача та відповідача.

07.09.2023 в судове засідання прибув представник позивача та подав до суду додаткові пояснення по справі із листом-відповіддю БЕБ України вих. № 11/4.1.2/21529-23 від30.08.2023, видатковими накладними та платіжними інструкціями, що зазначені в акті звірки взаємних розрахунків від 14.12.2021, просив суд долучити зазначені докази до матеріалів справи, прийняти такі докази до розгляду та надав усні пояснення щодо неможливості подати зазначені докази раніше.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд зазначає, що 19.04.2023 через підсистему «Електронний суд» позивачем були подані додаткові пояснення по справі, в яких позивач повідомив суд, що 01.02.2023 на території офісного приміщення позивача, яке знаходиться за адресою: Україна, Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 6, офіс 62, в рамках кримінального провадження № 0001079 від 19.05.2021 року було проведено обшук, під час якого вилучено первинні документи, бухгалтерські та інші документи (в тому числі документи по взаємовідносинах з відповідачем). На підтвердження вказаного позивачем долучено до пояснень протокол обшуку від 01.02.2023 та опис вилучених документів.

За змістом ч. 5-8 ст. 80 ГПК України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи те, що позивач повідомляв суд про те, що під час обшуку вилучено первинні документи, бухгалтерські та інші документи (в тому числі документи по взаємовідносинах з відповідачем), враховуючи, що в судовому засіданні 27.07.2023 під час розгляду справи по суті постало питання щодо підтвердження первинними документами заборгованості за актом звірки взаємних розрахунків від 14.12.2021, господарський суд, з урахуванням приписів ст. 80 ГПК України, визнає причини неподання зазначених доказів поважними, у зв`язку із чим долучає їх до матеріалів справи та приймає до розгляду.

07.09.2023 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, за яким позивачем було здійснено відповідачу передоплату за товар в загальній сумі 1 912 000,00 грн. В подальшому, як зазначає позивач, відповідачем було здійснено часткову поставку оплаченого товару на суму 1 746 602,00 грн та повернуто позивачу частину передоплати в сумі 80 000,00 грн. Крім того, як стверджує позивач, 14.12.2021 позивачем було повернуто частину товару на суму 797 331,18 грн, яка відбулась 27.10.2021. Позивач наголошує, що направляв відповідачу претензію про повернення грошових коштів в сумі 1 284 025,00 грн, що були сплачені позивачем в якості передоплати за товар, проте відповідач вимоги претензії не виконав. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 1 284 025,00 грн основного боргу, 43 586,49 грн 3 % річних та 372 605,83 грн інфляційних втрат.

07.09.2023 в судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, позовних вимог не оспорив.

Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому суд наголошує на тому, що відповідачу продовжувався строк на подання відзиву на позовну заяву за його клопотанням, однак відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.09.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

20.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» (далі - продавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» (далі - покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу № 20-01/2020 (далі - договір), за змістом п. 1.1 якого передбачено, продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного правочину, найменування товару визначається накладними, які являються додатком до даного договору і є його невід`ємною частиною.

За змістом пп. 2.1 договору, продавець відвантажує товар за цінами, які вказані в накладних, які повинні бути оформлені кожного випадку поставки товару.

Згідно з пп. 2.2, 2.3 договору, ціна на товар за даним договором встановлюється на дату одержання та вказується в накладних за кожним найменуванням товару на дату відвантаження. Ціни в накладних зазначені з врахуванням ПДВ.

Пунктом 2.4 договору визначено умови оплати: попередня оплата.

Відповідно до п. 2.5 договору, розрахунок за договором здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, який зазначено в дійсному договорі.

Загальна сума дійсного договору не обмежена і складається з сум поставок товару по дійсному договору (п. 2.6 договору).

Пунктом 3.1 договору сторонами узгоджені умови поставки: самовивіз покупцем товару зі складу продавця. Поставка товару по дійсному договору вважається здійсненою з моменту передачі товару від продавця покупцю на складі продавця.

Згідно з п. 3.2 договору, за згодою сторін поставка може здійснюватися продавцем до підприємства покупця. В цьому разі вартість поставки товару зараховується в ціну товару.

Відповідно до п. 3.3 договору, при передачі товару продавець зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, які підтверджують передачу товару.

Положенням п. 3.4 договору передбачено, що право власності на товар від продавця до покупця переходить з моменту поставки товару згідно з умовами поставки, які передбачені дійсним договором. Покупець відповідає за ризик знищення і втрат, порчі товару, а також за всі витрати по товару з моменту поставки товару на умовах дійсного договору.

За змістом п. 5.1 договору, загальна кількість товару, що постачається за дійсним договором, не обмежена і складається з кількості, зазначеної у товаросупроводжувальній документації на поставку товару.

Як зазначає позивач, в жовтні 2021 року позивач, на виконання умов договору, здійснив передоплату за товар - велику рогату худобу, а саме:

21.10.2021 позивачем здійснено передоплату за товар в сумі 950 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 18139 від 21.10.2021 на суму 950 000,00 грн із призначенням платежу «опл.згідно рах. № 116 від 21.10.21 р. ПДВ 20%158333,33 грн»,

25.10.2021 позивачем здійснено передоплату на загальну суму 962 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 18190 від 25.10.2021 року на суму 12 000,00 грн із призначенням платежу «опл.згідно рах. № 117 від 25.10.21 р. ПДВ 20% 2000 грн» та платіжним дорученням № 18189 від 21.10.2021 на суму 950 000,00 грн із призначенням платежу «опл.згідно рах. № 117 від 25.10.21 р. ПДВ 20%158333,33 грн» (копії наявні в матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявні рахунок на оплату № 116 від 21.10.2021 на суму 950 000,00 грн та рахунок на оплату № 117 від 25.10.2021 р. на суму 1 092 000,00 грн, виставлені відповідачем.

Таким чином, у жовтні 2021 року позивачем здійснено передоплату за товар на загальну суму 1 912 000,00 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач, на виконання умов договору, у жовтні 2021 року здійснив позивачу часткову поставку товару на загальну суму 1 746 601,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 99 від 21.10.2021 на суму 828 761,00 грн та видатковою накладною № 100 від 27.10.2021 на суму 917 840,00 грн, а також товарно-транспортною накладною № б/н від 21.10.2021 на суму 828 761,00 грн та товарно-транспортною накладною № б/н від 27.10.2021 на суму 917 840,00 грн. Усі зазначені видаткові та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копії наявні в матеріалах справи).

На переконання позивача, враховуючи пункт 2.2 договору, сторонами погоджено кінцевий строк поставки товару 21.10.2021 та 25.10.2021 року відповідно.

Також, як зазначає позивач, в подальшому відповідач частково повернув позивачу передоплату за товар в загальній сумі 80 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2648 від 29.10.2021 на суму 40 000,00 грн із призначенням платежу «повернення надлишково перерахованих коштів за ВРХ у сумі 33333,33 грн, ПДВ - 20% 6666,67 грн» та платіжним дорученням № 2701 від 03.12.2021 на суму 40 000,00 грн із призначенням платежу «повернення надлишково перерахованих коштів за ВРХ у сумі 33333,33 грн, ПДВ - 20% 6666,67 грн» (копії наявні в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2021 позивач здійснив повернення відповідачу частини раніше поставленого товару, поставка якого відбулась 27.10.2021 року, що підтверджується накладною про повернення постачальнику № 3 від 14.12.2021 на суму 797 331,18 грн. Вказана накладна на повернення товару підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, а також містить відомості про підставу повернення: видаткова накладна № 100 від 27.10.2021 року; договір № 20-01/2020 від 20.01.2020 (копія наявна в матеріалах справи).

У позовній заяві позивач посилається на те, що 14.12.2021 між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.01.2020 - 14.12.2021 за договором № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, за змістом якого станом на 14.12.2021 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» складає 1 284 025,00 грн. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копія наявна в матеріалах справи).

Таким чином, позивач стверджує, що заборгованість позивача перед відповідачем за договором складає 1 284 025,00 грн.

Судом встановлено, що 12.01.2023 позивач, у зв`язку із наявною заборгованістю за договором, звернувся до відповідача з претензією № 11/01-23 від 11.01.2023, якою вимагав відповідача повернути грошові кошти в сумі 1 284 025,00 грн, сплачені як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року. Позивач просив задовольнити вимоги претензії протягом 3 робочих днів, та попередив про звернення до суду з відповідним позовом у разі не задоволення претензії у відповідні строки. На підтвердження надсилання вказаної претензії позивачем долучено до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист та поштову накладну за № 290. Відповідно до витягу з офіційного вебсайту АТ «УКРПОШТА», відправлення не вручено під час доставки.

Проте, як зазначає позивач, станом на дату звернення позивачем до суду із даним позовом, відповідачем не повернуто грошові кошти, перераховані позивачем в якості передоплати, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 1 284 025,00 грн. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 1 284 025,00 грн основного боргу, 43 586,49 грн 3% річних та 372 605,83 грн інфляційних втрат.

Згідно з п. 4.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2020 року.

Якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) ще на 1 (один) календарний рік. Кількість пролонгацій необмежена (п. 4.2 договору).

Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення сторін з намірами про відмову від продовження строку дії договору в прядку, передбаченому п. 4.2 договору, господарський суд дійшов висновку, що договір щороку продовжувався на кожний наступний календарний рік.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1.1 якого передбачено, продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного правочину, найменування товару визначається накладними, які являються додатком до даного договору і є його невід`ємною частиною.

За змістом пп. 2.1 договору, продавець відвантажує товар за цінами, які вказані в накладних, які повинні бути оформлені кожного випадку поставки товару.

Згідно з пп. 2.2, 2.3 договору, ціна на товар за даним договором встановлюється на дату одержання та вказується в накладних за кожним найменуванням товару на дату відвантаження. Ціни в накладних зазначені з врахуванням ПДВ.

Пунктом 2.4 договору визначено умови оплати: попередня оплата.

Відповідно до п. 2.5 договору, розрахунок за договором здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, який зазначено в дійсному договорі.

Загальна сума дійсного договору не обмежена і складається з сум поставок товару по дійсному договору (п. 2.6 договору).

Судом встановлено, що у жовтні 2021 позивач, на виконання умов договору, здійснив передоплату за товар в загальній сумі 1 912 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 18139 від 21.10.2021 на суму 950 000,00 грн, № 18190 від 25.10.2021 року на суму 12 000,00 грн та № 18189 від 21.10.2021 на суму 950 000,00 грн.

Таким чином позивачем виконано умови договору належним чином.

За змістом стаття 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положенням п. 3.4 договору передбачено, що право власності на товар від продавця до покупця переходить з моменту поставки товару згідно з умовами поставки, які передбачені дійсним договором. Покупець відповідає за ризик знищення і втрат, порчі товару, а також за всі витрати по товару з моменту поставки товару на умовах дійсного договору.

За змістом п. 5.1 договору, загальна кількість товару, що постачається за дійсним договором, не обмежена і складається з кількості, зазначеної у товаросупроводжувальній документації на поставку товару.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року відповідач, на виконання умов договору, здійснив позивачу часткову поставку товару на загальну суму 1 746 601,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 99 від 21.10.2021 на суму 828 761,00 грн, № 100 від 27.10.2021 на суму 917 840,00 грн та товарно-транспортними накладними № б/н від 21.10.2021 на суму 828 761,00 грн, № б/н від 27.10.2021 на суму 917 840,00 грн. Усі зазначені видаткові та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень.

Судом встановлено, що в подальшому відповідач частково повернув позивачу передоплату за товар в загальній сумі 80 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2648 від 29.10.2021 на суму 40 000,00 грн та № 2701 від 03.12.2021 на суму 40 000,00 грн.

Крім того, 14.12.2021 позивач здійснив повернення відповідачу частини раніше поставленого товару на суму 797 331,18 грн, поставка якого відбулась 27.10.2021 року, що підтверджується накладною про повернення постачальнику № 3 від 14.12.2021 на суму 797 331,18 грн. Вказана накладна на повернення товару підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, а також містить відомості про підставу повернення: видаткова накладна № 100 від 27.10.2021 року; договір № 20-01/2020 від 20.01.2020.

Позивач посилається на те, що 14.12.2021 між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.01.2020 - 14.12.2021 за договором № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, за змістом якого станом на 14.12.2021 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» складає 1 284 025,00 грн. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копія наявна в матеріалах справи).

Таким чином, позивач стверджує, що заборгованість позивача перед відповідачем за договором складає 1 284 025,00 грн.

У зв`язку із тим, що відповідач не здійснив поставку товару на суму 1 284 025,00 грн, 12.01.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 11/01-23 від 11.01.2023, якою вимагав відповідача повернути грошові кошти в сумі 1 284 025,00 грн, сплачені як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року. Позивач просив задовольнити вимоги претензії протягом 3 робочих днів, та попередив про звернення до суду з відповідним позовом у разі не задоволення претензії у відповідні строки. На підтвердження надсилання вказаної претензії позивачем долучено до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист та поштову накладну за № 290. Відповідно до витягу з офіційного вебсайту АТ «УКРПОШТА», відправлення не вручено під час доставки.

Проте, як зазначає позивач, станом на дату звернення позивачем до суду із даним позовом, відповідачем не повернуто грошові кошти, перераховані позивачем в якості передоплати, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, в загальній сумі 1 284 025,00 грн. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 1 284 025,00 грн основного боргу, 43 586,49 грн 3% річних та 372 605,83 грн інфляційних втрат.

На переконання позивача, враховуючи пункт 2.2 договору, сторонами погоджено кінцевий строк поставки товару 21.10.2021 та 25.10.2021 року відповідно.

Проте, суд не погоджується із такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Згідно з п. 2.2 договору, ціна на товар за даним договором встановлюється на дату одержання та вказується в накладних за кожним найменуванням товару на дату відвантаження.

Здійснивши аналіз п. 2.2 договору, господарський суд дійшов висновку, що зазначений пункт не визначає строк поставки товару, а стосується встановлення ціни на товар за договором на дату одержання такого товару.

Водночас, умови поставки товару викладені сторонами в розділі 3 договору, що має назву «Умови постачання».

Так, пунктом 3.1 договору сторонами узгоджені умови поставки: самовивіз покупцем товару зі складу продавця. Поставка товару дійсному договору вважається здійсненою з моменту передачі товару від продавця покупцю на складі продавця.

Згідно з п. 3.2 договору, за згодою сторін поставка може здійснюватися продавцем до підприємства покупця. В цьому разі вартість поставки товару зараховується в ціну товару.

Відповідно до п. 3.3 договору, при передачі товару продавець зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, які підтверджують передачу товару.

Дослідивши розділ 3 договору «Умови постачання», а саме пп. 3.1-3.4 договору, судом встановлено, що кінцевий строк поставки товару сторонами не визначений в договорі.

Варто також зазначити, що з наявного в матеріалах справи акта звірки взаємних розрахунків від 14.12.2021 не вбачається, що поставка товару у період з дати укладення договору (20.01.2020) до 14.12.2021 здійснювалась одночасно з оплатою (передоплатою) товару, про що стверджує позивач.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

За приписами статті 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Визначене частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 11/01-23 від 11.01.2023, якою вимагав відповідача повернути грошові кошти в сумі 1 284 025,00 грн, сплачені як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року. Позивач просив задовольнити вимоги претензії протягом 3 робочих днів, та попередив про звернення до суду з відповідним позовом у разі не задоволення претензії у відповідні строки.

Дослідивши претензію позивача № 11/01-23 від 11.01.2023 про повернення грошових коштів в сумі 1 284 025,00 грн, сплачених як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, судом встановлено, що зазначена претензія не містить вимоги позивача щодо поставки відповідачу оплаченого товару згідно умов договору та кінцевий строк поставки оплаченого товару.

Водночас, судом встановлено, що 30.06.2023 позивач направив відповідачу вимогу № 30/06-23 від 30.06.2023, якою повідомив відповідача, що станом на 30.06.2023 передплата, сплачена позивачем на користь відповідача, складає 1 284 025,00 грн. Вимогою позивач, керуючись ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, вимагав відповідача поставити товар відповідно до умов договору протягом 7 календарних днів або повернути протягом 7 календарних днів позивачу грошові кошти в сумі 1 284 025,00 грн, сплачені як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року. На підтвердження направлення зазначеної вимоги позивач надав до суду опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек та поштову накладну за № 888. Відповідно до відомостей з офіційного вебсайту АТ «УКРПОШТА», зазначене відправлення було вручено адресату за довіреністю 05.07.2023.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 530, 663, 693 Цивільного кодексу України, вимогу позивача № 30/06-23 від 30.06.2023 та те, що відповідач отримав вимогу 05.07.2023, господарський суд зазначає, що строк здійснення відповідачем поставки товару на суму 1 284 025,00 грн є таким, що настав 12.07.2023.

Проте, відповіді на вимогу відповідач не направив, заперечень щодо заборгованості не висловив, товар на суму 1 284 025,00 грн у строки, визначені вимогою, позивачу не поставив. Протилежного суду не доведено.

З урахуванням зазначеного, у відповідача, як продавця, виникло зобов`язання повернути позивачу, як покупцю, суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини 2 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Станом на дату розгляду даної справи відповідач грошові кошти в сумі 1 284 025,00 грн, сплачені як передоплата за товар згідно договору купівлі-продажу № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, позивачу не повернув. У зв`язку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 1 284 025,00 грн. Протилежного суду не доведено, доказів повернення передоплати до суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків від 14.12.2021 по стану за період з 01.01.2020 - 14.12.2021 за договором № 20-01/2020 від 20.01.2020 року, за змістом якого станом на 14.12.2021 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» складає 1 284 025,00 грн. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень (копія наявна в матеріалах справи).

Наразі, господарський суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у поставі Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Таким чином, враховуючи встановлені судом вище обставини, приписи чинного законодавства, з урахуванням того, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами (видатковими накладними та платіжними дорученнями за період з 01.01.2020 - 14.12.2021) та враховуючи те, що акт звірки підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без будь-яких зауважень та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що вказаний акт може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 1 284 025,00 грн.

Оскільки відповідач не у повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання з поставки оплаченого товару та повернення позивачу попередньої оплати, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 1 284 025,00 грн.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Так позивач, у зв`язку із простроченням з повернення попередньої оплати за непоставлений товар, нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 43 586,49 грн та інфляційні втрати у розмірі 372 605,83 грн за період з 14.12.2021 до 30.01.2023.

Враховуючи висновок суду про те, що строк здійснення відповідачем поставки товару на суму 1 284 025,00 грн є таким, що настав 12.07.2023, господарський суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 43 586,49 грн та інфляційний втрат у розмірі 372 605,83 грн за період з 14.12.2021 до 30.01.2023 є такими, що задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 19 260,38 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМАЗ АГРО» (місцезнаходження: вул. Київський шлях, буд. 16, місто Бориспіль, Київська обл., 08301; ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС МІТ ПРОДУКТ» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 143/2, офіс 22, м. Київ, 03150; ) 1 284 025,00 грн основного боргу та 19 260,38 грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та підп. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

Суддя Л.В. Сокуренко