РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2023Справа № 910/8792/22

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Конон В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/8792/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 12, літ. «А», поштова адреса: 04208, м. Київ, пр. Правди, 47)

До Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 )

Про стягнення 1 667 836, 01 грн

За участі представників сторін:

Від позивача: Хачікян С. В. - адвокат, довіреність №23/06/21-1 від 23.06.2021;

Від відповідача: Риженко Д. М. - адвокат, ордер серії АА №0028202 від 11.04.2023;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мартін» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 563 257, 44 грн за Договором №4.2.48 (Аrte) оренди нежитлового об`єкта за адресою: Україна, м. Київ, пр. Правди, 47 від 11.06.2020 та Договором про внесення змін та доповнень до Договору №4.2.48 (Аrte) оренди нежитлового об`єкта за адресою: Україна, м. Київ, пр. Правди, 47 від 02.02.2021.

Позивач просив стягнути з відповідача 794 162, 07 грн основної заборгованості (459 022, 40 грн заборгованості по оплаті гарантійного платежу та 335 139, 67 грн заборгованості з оплати інших щомісячних обов`язкових платежів за період липень 2021 по лютий 2022), 60 % річних у розмірі 350 295, 61 грн, пені у розмірі 214 065, 11 грн та штрафу у розмірі 204 734, 65 грн. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати, що складаються із судового збору.

19.09.2022 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху.

04.10.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 19.09.2022.

Одночасно із заявою про усунення недоліків позовних вимог, позивач зазначив, що загальна сума основного боргу після часткової оплати 15.09.2022 на суму 5 000, 00 грн становить 789 162,07 грн (гарантійний платіж - 459 022, 40 грн та щомісячні обов`язкові платежі - 330139, 67 грн за період липень 2021 по лютий 2022). Решту позовних вимог позивач збільшив та просить стягнути з відповідача 60% річних у розмірі 404 234,69 грн., пеню у розмірі 260 027,17 грн.; штраф у розмірі 214 412,09 грн.

Таким чином, загальна сума позовних вимог на момент подання позовної заяви до суду становила 1 563 257, 44 грн, а після здійсненого позивачем перерахунку позовних вимог становить 1 667 836, 01 грн.

Отже, позивач скористався правом на збільшення позовних вимог, яке надано йому пунктом 2 частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

07.11.2022 суд відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 13.12.2022. Також, даною ухвалою суд зобов`язав позивача надати розрахунок збільшених позовних вимог у читабельному вигляді (кеглем, який можливий для прочитання, не менше 12) та навести формули розрахунку, зазначення періоду нарахування по кожному виду нарахування в одному розрахунку.

30.11.2022 від позивача на виконання вимог ухвали від 07.11.2022 надійшло клопотання з долученим розрахунком позовних вимог.

У судовому засіданні 13.12.2022 суд на місці ухвалив: витребувати у позивача дані (акти про пошкодження, довідки ДСНС) про те, чи було пошкоджено приміщення відповідача, яке знаходилось в ТРЦ «Retroville» по договору №4.2.48 оренди нежитлового приміщення та відкласти підготовче судове засідання на 14.03.2023.

03.01.2023 та 25.01.2023 до суду від позивача надійшли клопотання на виконання вимог протокольної ухвали суду від 13.12.2022.

03.03.2023 до суду від відповідача надійшли: заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву, відзив на позов та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.03.2023 суд протокольною ухвалою поновив строк на подачу відзиву та в зв`язку з цим на місці ухвалив оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 11.04.2023 для надання можливості позивачеві надати відповідь на відзив.

20.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.04.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У судовому засіданні 11.04.2023 суд протокольними ухвалами: зобов`язав представника відповідача надати в наступне судове засідання договір про надання правової допомоги, на підставі якого виписаний ордер; частково задовольнив усне клопотання представника відповідача про продовження строку на подання заперечень та встановив відповідачу строк для подання до суду заперечень на відповідь на відзив до 17.04.2023 включно; оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 18.04.2023.

У судовому засіданні 18.04.2023 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 25.05.2023.

26.04.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення.

У судовому засіданні 25.05.2023 суд, заслухавши вступне слово представників сторін, на місці ухвалив: зобов`язати відповідача надати обґрунтований розрахунок щодо зменшення штрафних санкцій з обґрунтуванням правових підстав такого зменшення та оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи до 20.06.2023.

20.06.2023 до суду від відповідача на виконання вимог протокольної ухвали від 25.05.2023 надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 20.06.2023 суд, розпочавши дослідження доказів, на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи до 01.08.2023.

У судовому засіданні 01.08.2023 суд, продовживши стадію дослідження доказів, на місці ухвалив, оголосити перерву в судовому засіданні по суті справи до 19.09.2023.

У судове засідання 19.09.2023 прибули представники сторін, заслухавши виступ у судових дебатах представників сторін, які підтримали власні вимоги та заперечення, що викладені у заявах по суті справи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 28.04.2020 (індексний номер витягу: 207740704) ТОВ «МАРТІН» є власником багатофункціонального торговельно-розважального комплексу загальною площею 120 333, 6 кв. м. по проспекту Правди, 47 у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

11.06.2020 між ТОВ «МАРТІН» (позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Проценко Тетяною Володимирівною (відповідач, орендар) було укладено Договір №4.2.48 (Arte) оренди нежитлового об`єкта за адресою: Україна, м. Київ, проспект Правди, 47.

Відповідно до Спеціальної частини Договору - предметом Договору є оренда приміщення (лот) №4.2.48 загальною площею 171, 45 кв. м., яке розташоване на другому поверсі ТРЦ «Retroville» за адресою: Україна, м. Київ, проспект Правди 47 (надалі - об`єкт) для здійснення господарської діяльності відповідача - салон краси під вивіскою «Arte». Строк оренди - 35 місяців.

Факт передачі об`єкта в оренду підтверджується підписаним сторонами Актом прийому-передачі об`єкта від 01.08.2020.

02.02.2021 між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору №4.2.48 (Arte), згідно пункту 1 якого сторони погодили використати (зарахувати) у повному обсязі сплачений орендарем за договором гарантійний платіж у розмірі 437532, 61 грн з ПДВ для погашення заборгованості орендаря. В пункті 2 казаного Договору сторони зазначили, що орендар зобов`язується поповнити (поновити) гарантійний платіж за Договором в розмірі гривневого еквіваленту за Курсом обміну 16459, 20 умовних одиниць до 31 грудня 2021 (включно).

Позивач виставив рахунок від 08.02.2021 №826 на оплату гарантійного платежу на загальну суму в розмірі 459022, 40 грн по курсу обміну на дату, що передує даті виставлення рахунку, проте обов`язок з поновлення розміру гарантійного платежу відповідачем не виконано взагалі (в тому числі в строк, вказаний в договорі про внесення змін - до 31.12.2021)

Також у відповідача наявна заборгованість у розмірі 330 139, 67 грн по щомісячним обов`язковим платежам, що включають:

- заборгованість по орендній платі, гарантійним платежам, маркетинговим платежам за період липень 2021-лютий 2022,

- заборгованість по комунальним платежам за період січень-лютий 2022,

- заборгованість по компенсації вартості лічильника, згідно рахунку, що був виставлений у квітні 2021.

Вказані порушення стали підставою для одностороннього розірвання Договору оренди позивачем з 30.08.2022 листом від 30.08.2022 №30/08/22-01.

Оскільки відповідач прострочив оплату гарантійного платежу, інших щомісячних обов`язкових платежів та компенсації вартості лічильника, позивач просить стягнути з відповідача окрім основної заборгованості також штрафні санкції (пеня та штраф) та 60 % річних, що передбачені пунктом 8.4. Загальної частини Договору.

2. Предмет спору.

Предметом спору (з урахуванням збільшених позовних вимог за заявою про усунення недоліків позову, що надійшла до суду 04.10.2022) є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення суми:

- основної заборгованості у розмірі 789 162, 07 грн (гарантійний платіж - 459 022, 40 грн та щомісячні обов`язкові платежі - 330 139, 67 грн) - відповідно до редакції позовної заяви про усунення недоліків позову;

- 60 % річних у розмірі 404 234, 69 грн (205 239, 60 грн - по гарантійному платежу та 198 995, 09 грн - по щомісячним обов`язковим платежам);

- пені у розмірі 260027, 17 грн (113208, 76 грн - по гарантійному платежу та 146818, 41 грн - по щомісячним обов`язковим платежам),

- штрафу у розмірі 214 412, 09 грн (137706, 72 грн - по гарантійному платежу та 76705, 37 грн по щомісячним обов`язковим платежам).

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) від самого початку дії Договору оренди, орендар порушував умови щодо строків оплати щомісячних обов`язкових платежів. У відповідача наявна основна заборгованість у розмірі 789 162, 07 грн, що складається із заборгованості по гарантійному платежу (який відповідач відповідно до умов договору про внесення змін мав внесит до 31.12.2021 року) та по щомісячним обов`язковим платежам, що включають заборгованість:

- по орендній платі; гарантійним платежам, маркетинговим платежам за період липень 2021-лютий 2022;

- по комунальним платежам за період січень-лютий 2022;

- по компенсації вартості лічильника, згідно рахунку, що був виставлений у квітні 2021;

(2) відповідач всупереч умов укладено Договору про внесення змін та доповнень до Договору №4.2.48 (Arte) від 02.02.2021 не поновив гарантійний платіж до 31.12.2021 у розмірі 459 022, 40 грн;

(3) відповідач не звільнений від відповідальності за невиконання умов договору, а стаття 233 ГК України та стаття 551 ЦК України передбачають можливість саме зменшення штрафних санкцій, а не повне звільнення від їх оплати;

(4) з 30.08.2022 Договір оренди є розірваним в односторонньому порядку та у відповідача наявне прострочення по оплаті гарантійного платежу та щомісячних обов`язкових платежів, у зв`язку з чим, відповідач має сплатити суму основного боргу, а також в порядку п. 8.4. Загальної частини Договору оренди також пеню, 60 % річних та штраф;

4. Заперечення відповідача щодо суті позовних вимог.

(1) відповідач не визнає борг по оплаті щомісячних обов`язкових платежів у розмірі 330 139, 62 грн та зазначає, що ним було частково погашено заборгованість 13.10.2022, 12.11.2022, 11.12.2022, 08.01.2023, 21.02.2023 на загальну суму 25 000, 00 грн. Відтак, сума заборгованості по щомісячним обов`язковим платежам становить 305139, 67 грн;

(2) гарантійний платіж згідно ч. 2 ст. 546 ЦК України є способом забезпечення основного зобов`язання, проте відповідно до листа №30/08/22-01 від 30.08.2022 позивач достроково розірвав Договір оренди в односторонньому порядку, відповідно договірні відносини сторін припинено з 30.08.2022. Отже, враховуючи правову природу забезпечувального платежу у позивача відсутні правові підстави для стягнення гарантійного платежу та штрафних санкцій, що нараховані за прострочення його сплати;

(3) в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення росії на території України 20.03.2022 о 22:43 був нанесений ракетний удар по ТРЦ «Retroville» внаслідок чого сталась пожежа та була знищена частина ТРЦ, а більша частина ТРЦ зазнала пошкоджень, у тому числі і орендований лот відповідача. Таким чином, 20.03.2022 настали форс-мажорні обставини, що унеможливили виконання обов`язків за Договором як позивача, так і відповідача. Отже, в період з 20.03.2022 по 30.09.2022 відповідач звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання та у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій. Відповідач також звертає увагу суду на наявність обставин для зменшення штрафних санкцій на підставі статей 233 ГК України та 551 ЦК України;

(4) відповідач не отримував від позивача вимоги про сплату штрафних санкцій, що є підставою для настання обов`язку відповідача для їх оплати та враховуючи, що відповідач позбавлений можливості продовжувати здійснювати свою підприємницьку діяльність, у зв`язку з пошкодженням та втратою обладнання, майна та товарної продукції штрафні санкції у вигляді пені та штрафу, а також 60 % річних стають непосильним тягарем для відповідача.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи були порушені відповідачем обов`язки по оплаті щомісячних обов`язкових платежів та гарантійному платежу, а відтак чи наявні правові підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань зі сплати щомісячних обов`язкових платежів та гарантійному платежу?

- чи є договірні зобов`язання сторін припиненими та з якого моменту, а відтак, чи підлягає виконанню гарантійне зобов`язання відповідача?

- чи звільнений відповідач від відповідальності за порушення зобов`язань (чи існують у спірних правовідносинах сторін форс-мажорні обставини)?

- чи наявні/відсутні підстави для зменшення суми пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат за заявою відповідача у справі?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 20 000, 00 грн основного боргу підлягає закриттю, а заявлені позовні вимоги в іншій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Щодо вимог про стягнення гарантійного платежу та штрафнх санкцій, процентів річних за прострочення сплати гарантійного платежу.

У відповідності до розрахунку заявлених сум до стягнення, що долучений до клопотання, яке надійшло до суду 30.11.2022 (том 2, а. с. 9 - 13), позивач просить суд стягнути з відповідача суму гарантійного платежу, що становить 459 022, 40 грн, а також штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 113208, 76 грн, штрафу у розмірі 137 706, 72 грн та 60 % річних у розмірі 205 239, 60 грн за прострочення сплати гарантійного платежу.

Згідно пункту 6 Спеціальної частини договору - строк оренди становить 35 місяців та в силу пункту 4.1. Загальної частини договору об`єкт передається орендарю на строк оренди, який вказано у Спеціальній частині Договору. Перебіг строк оренди розпочинається з Дати початку - з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкта в порядку, передбаченому пунктом 4.5. Загальної частини Договору або в день, коли орендар зобов`язаний прийняти приміщення відповідно до положень спеціальної частини Договору та підписати відповідний акт.

Матеріалами справи підтверджено, що Акт прийому-передачі об`єкта в оренду підписаний сторонами 01.08.2020 (том 1, а.с. 50), отже строк оренди мав би закінчитись 30.06.2023.

Згідно частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Пунктом 10.3. Загальної частини Договору передбачено, що орендодавець має право відмовитися від договору (розірвати Договір в односторонньому порядку) і вимагати повернення об`єкта, у випадках:

а) якщо орендар прострочив більше ніж на 15 робочих днів сплату гарантійного платежу або його частини або його поповнення чи збільшення;

в) орендар допустив прострочення сплати всіх або будь-якого з платежів, що передбачені договором більше ніж на 30 календарних днів, окрім гарантійного платежу, що зазначено в пп. «а» цього пункту;

г) орендар допустив систематичне прострочення сплати всіх або будь-якого з платежів, що передбачені Договором.

Пунктом 10.5. Загальної частини Договору передбачено, що у разі відмови сторони від договору (розірвання договору в односторонньому порядку) у передбачених договором випадках, цей договір є розірваним/припиненим з моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору (розірвання договору) або на дату яка вказана в такому письмовому повідомленні. У випадку розірвання, припинення, визнання недійсним договору орендар втрачає право користування об`єктом, в тому числі здійснення будь-якої діяльності в об`єкті і зобов`язаний звільнити і повернути об`єкт орендодавцю. При цьому, не призупиняються та залишаються дійсними умови та положення цього Договору, які стосуються наслідків його розірвання, припинення, сплати заборгованостей, сум неустойки та збитків тощо.

Як підтверджено сторонами в заявах по суті справи, а також безпосередньо представниками сторін в судових засіданнях, керуючись пунктом 10.3. Загальної частини Договору, позивач 30.08.2022 надіслав відповідачеві повідомлення за вих. №30/08/22-01 про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку (том 1, а. с 63-65).

Вказане повідомлення скріплено електронним цифровим підписом директора позивача та 30.08.2022 було надіслано на передбачену підпунктом 3.4. Спеціальної частини Договору електронну адресу орендаря - відповідача, а саме: (том 1, а.с. 68).

Таким чином, як підтверджено матеріалами справи та підтверджено самими сторонами - Договір №4.2.48. (Arte) оренди нежитлового об`єкта за адресою: Україна, місто Київ, проспект Правди, 47 від 11.06.2020 є розірваним в односторонньому порядку позивачем (орендодавцем) з 30.08.2022.

Згідно частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно частини 1 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Поряд з цим, частиною 2 статті 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В даному випадку, сторонами пунктом 10.3. Загальної частини Договору було передбачене право орендодавця за власною ініціативою в односторонньому порядку розірвати договір, внаслідок чого зобов`язання сторін, породжені цим договором, припинені з 30.08.2022.

Як встановлено статтею 199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно частин 1, 2 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що додатковим є зобов 'язання мета якого - забезпечити виконання головного зобов`язання.

Згідно пункту 1.11. гарантійний платіж - забезпечувальний платіж розмір якого визначений в пункті 8.4. Спеціальної частини Договору, що сплачується орендарем на користь орендодавця згідно Договору. Гарантійний платіж є способом забезпечення належного та повного виконання орендарем зобов`язання за цим Договором і не є завдатком чи авансом в розумінні законодавства. При цьому, в рамках Договору гарантійний платіж вважається способом забезпечення належного та повного виконання орендарем своїх обов`язків за Договором, визначеним сторонами згідно ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України.

Тобто, зобов`язання орендаря (відповідача) з належного та повного виконання зобов`язань за договором оренди, а саме сплати орендних та інших платежів в майбутньому згідно умов договору мало бути забезпечено відповідачем гарантійним платежем, що узгоджується з нормою ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Таким чином, суд, оцінюючи правову природу та зміст такого виду забезпечення основного зобов`язання, як гарантійний платіж (додаткове зобов`язання) виходить з умов Загальної та Спеціальної частини Договору.

Умовами пункту 5.4. Загальної частини Договору сторони передбачили, що орендар повинен сплатити орендодавцю гарантійний платіж в розмірі, вказаному в п. 8.4. Спеціальної частини Договору (438 418, 77 грн з ПДВ) до дати, вказаної в п. 9.4. Спеціальної частини Договору, а якщо така дата не вказана, то протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього Договору обома сторонами.

Пунктом 9.4. Спеціальної частини Договору сторони передбачили, що сума забезпечувального платежу, що була оплачена орендарем за попереднім договором в розмірі 425 532 61 грн з ПДВ зараховується в якості часткової оплати гарантійного платежу за цим договором, а частина гарантійного платежу, що залишається неоплаченою сплачується на підставі рахунку орендодавця протягом 10-ти календарних днів після укладення цього договору.

Сторони не заперечують факт внесення відповідачем решти суми гарантійного платежу.

Згідно Договору про внесення змін та доповнень від 02.02.2021 до Договору №4.2.48 (Arte) сторони погодили використати (зарахувати) у повному обсязі сплачений орендарем за договором гарантійний платіж у розмірі 437 532, 61 грн з ПДВ був використаний для погашення заборгованості орендаря з оплати орендних та інших платежів.

Поряд з цим, згідно пункту 2 Договору про внесення змін та доповнень від 02.02.2021 до Договору №4.2.48 (Arte) сторони погодили, що орендар зобов`язується поповнити (поновити) гарантійний платіж за Договором в розмірі гривневого еквіваленту за курсом обміну 16 459, 20 умовних одиниць до 31 грудня 2021 року (включно), тобто сторони встановили інший строк та розмір гарантійного платежу, проте не змінили його правової природи - додаткове зобов`язання, яке забезпечує виконання основного зобов`язання відповідача по договору оренди (сплату орендних та інших платежів за користування нерухомим майном).

Згідно підпункту 8.4. Загальної частини Договору - якщо будь-який платіж за цим Договором прострочений, орендар на вимогу орендодавця сплачує орендодавцю прострочену суму, 60 % річних від простроченої суми в порядку статті 625 ЦК України, а також додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний календарний день прострочення протягом строку такого прострочення, який не обмежується шестимісячним періодом, передбаченим частиною 6 статті 232 ГК України. У випадку прострочення виконання орендарем платежу понад 30 календарних днів, останньому додатково нараховується штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання. А щодо прострочення сплати (в тому числі поповнення у зв`язку з використанням та у зв`язку з збільшенням розміру) гарантійного платежу, орендар крім пені сплачує орендодавцю на його вимогу штраф у розмірі 30 % від суми простроченого до сплати гарантійного платежу.

Орендодавець виставив рахунок від 08.02.2021 №826 (том 1, а.с. 103) на оплату гарантійного платежу на загальну суму 459 022, 40 грн по курсу обміну станом на 07.02.2021 (27, 8885 за 1 умовну одиницю (долар США).

Гарантійний платіж так і не був поповнений відповідачем до кінця 2021 року, що останнім не заперечується.

Як встановлено судом вище, договірні зобов`язання сторін є припиненими з 30.08.2022. Тобто, учасники зобов`язання втратили свої права та обов`язки за основним зобов`язанням по оренді нежитлового приміщення, тобто кредитор (позивач) вже не має права вимагати, а боржник (відповідач) не має обов`язку виконувати основне зобов`язання з 30.08.2022 року.

Згідно наступних абзаців пункту 5.4. Загальної частини Договору гарантійний платіж буде утримуватися орендодавцем протягом строку дії цього договору. За рахунок гарантійного платежу орендодавець вправі погашати (компенсувати) свої збитки, понесені внаслідок невиконання чи неналежного виконання орендарем зобов`язань за цим Договором, заборгованості по будь-яким платежам, іншим грошовим зобов`язанням орендаря за договором, неустойки, штрафів та інших штрафних санкцій, та/або покрити/погасити будь-які витрати, стягнення, відшкодування пов`язані з позовами третіх осіб, заявленими проти орендодавця у зв`язку з порушеннями цього Договору, допущеними орендарем.

Згідно підпункту 5.4.7. Загальної частини Договору - у випадку дострокового розірвання/припинення цього Договору (відмови від цього Договору) в односторонньому порядку орендодавцем, у зв`язку з порушенням умов Договору та/або чинного законодавства України орендарем, гарантійний платіж не повертається орендарю, а залишається у орендодавця у якості штрафу.

Проте, в даному випадку, гарантійний платіж взагалі не був сплачений відповідачем, та в силу того, що основні зобов`язання сторін за договором оренди нежитлового об`єкта є припиненими з 30.08.2022, додаткове зобов`язання яким забезпечувалось виконання основного зобов`язання орендаря є в тому числі припиненим, оскільки, з 30.08.2022 відсутня мета задля якої має бути внесено гарантійний платіж, а у позивача відсутні правові підстави на отримання забезпечувального платежу (гарантійного платежу) по припиненим зобов`язанням.

За таких обставин, суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача гарантійного платежу у розмірі 459 022, 40 грн.

Згідно пункту 5.4.5. Загальної частини Договору сторони погодили, що гарантійний платіж є забезпечувальним платежем і будь-які відсотки на сумку гарантійного платежу не начисляються і орендодавцем не сплачуються.

З огляду на вище процитований пункт 8.4. Загальної частини Договору, щодо нарахування на суму простроченого гарантійного платежу штрафних санкцій, а також 60 % річних, суд зауважує, що сторони уклали договір оренди підпункти 5.4.5. та 8.4. Загальної частини якого суперечать один одному.

За приписами ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У частинах 3-4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України.

Суд зазначає, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій ст. 213 ЦК України, слід застосовувати принцип contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому, це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у складі Касаційного господарського суду по справі №910/1121/19 в постанові від 27.02.2020.

В будь-якому разі, суд зауважує, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Так само штрафні санкції не є самостійним зобов`язанням, а завжди нерозривно пов`язані з простроченням виконання основного зобов`язання, а не додаткового зобов`язання зі сплати гарантійного платежу.

За таких обставин, в силу підпункту 5.4.5. Загальної частини Договору, та в силу припинення основного зобов`язання з оренди, внаслідок якого є також припиненим додаткове зобов`язання по забезпеченню виконання основного зобов`язання в майбутньому, суд вважає неправомірними вимоги позивача про стягнення гарантійного платежу, а також нарахованих на суму додаткового зобов`язання штрафних санкцій (пеня та штраф), 60 % річних, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення гарантійного платежу у розмірі 459 022, 40 грн, пені у розмірі 113 208, 76 грн, штрафу у розмірі 137 706, 72 грн та 60 % річних у розмірі 205 239, 60 грн., нарахованих на суму гарантійного платежу.

Щодо вимог про прострочення сплати інших щомісячних обов`язкових платежів.

У відповідності до розрахунку заявлених сум до стягнення, що долучений до клопотання, яке надійшло до суду 30.11.2022 (том 2, а. с. 9 - 13), позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості по іншим щомісячним обов`язковим платежам у розмірі 330 139, 67 грн, а також пеню у розмірі 146 818, 41 грн, штраф у розмірі 76 705, 37 грн та 60 % річних у розмірі 198 995, 09 грн за прострочення сплати щомісячних обов`язкових платежів.

Згідно п. 5.1. Загальної частини договору - орендар сплачує орендодавцю наступні платежі: орендна плата (що включає в себе: орендна плата за місяць, орендна плата з обороту), гарантійний платіж, експлуатаційний платіж, платіж за користування майном, що передається разом з об`єктом, комунальний платіж за об`єкт та часткова компенсація за електроенергію, спожиту на загальних площах торгового центру, маркетингові платежі.

Згідно підпункту 9.1.1. Спеціальної частини Договору - орендна плата сплачується щомісячно (розрахунковий період), авансом, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному.

Згідно підпункту 9.2. Спеціальної частини Договору - експлуатаційний платіж сплачується щомісячно (розрахунковий період), авансом, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному.

Згідно підпункту 9.3.2. Спеціальної частини Договору - маркетинговий платіж сплачується щомісячно (розрахунковий період), авансом, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному.

Згідно підпункту 9.5.1. Спеціальної частини Договору - оплата комунальних платежів проводиться щомісячно (розрахунковий період), авансом, не пізніше 15-го числа місяця, що передує оплачуваному.

Також, умовами підпункту 5.5.Загальної частини Договору передбачено, що орендар компенсує орендодавцю вартість лічильників на підставі рахунку останнього. Строк оплати компенсації вартості лічильників сторонами в Спеціальній або Загальній частинах договору не погоджено.

На підставі наявних матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем було сформовано та виставлено відповідачеві рахунки на оплату наступних щомісячних платежів:

рахунок №2367 від 12.04.2021 на компенсацію вартості лічильника у розмірі 4 545, 07 грн (том 1, а.с. 112);

рахунок №3836 від 18.06.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за липень 2021 на суму 44 487, 17 грн (том 1, а.с. 131);

рахунок №4491 від 16.07.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за серпень 2021 на суму 44 941, 84 грн (том 1, а.с. 130);

рахунок №5168 від 18.08.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за вересень 2021 на суму 44 952, 13 грн (том 1, а.с. 119);

рахунок №5895 від 17.09.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за жовтень 2021 на суму 44 952, 13 грн (том 1, а.с. 118);

рахунок №6636 від 13.10.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за листопад 2021 на суму 44 937, 73 грн (том 1, а.с. 116);

рахунок №7363 від 17.11.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за грудень 2021 на суму 44 937, 73 грн (том 1, а.с. 122);

рахунок №8051 від 20.12.2021 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за січень 2022 на суму 45 875, 92 грн (том 1, а.с. 120);

рахунок №939 від 07.02.2022 на оплату комунальних платежів за січень 2022 на суму 18 403, 85 грн (том 1, а.с. 146);

рахунок №595 від 18.01.2022 на оплату орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за лютий 2022 на суму 38 734, 97 грн (том 1, а.с. 140);

рахунок №1629 від 13.04.2022 на оплату комунальних платежів за лютий 2022 на суму 10 939, 91 грн (том 1, а.с. 110);

По вище переліченим обов`язковим платежам відповідач допустив прострочення, про що стверджує позивач та не заперечує відповідач.

Згідно розрахунків сум заборгованостей, що є додатком до заяви про усунення недоліків позову (том 1, а.с. 99) та додатком до клопотання на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва (том 2, а.с. 11), заборгованість відповідача перед позивачем по щомісячним обов`язковим платежам з урахуванням часткових проплат становить 330 139, 67 грн, а саме:

- по компенсації вартості лічильника - 4 545, 07 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за липень 2021 - 3 422, 24 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за серпень 2021 - 44 941, 84 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за вересень 2021 - 44 952, 13 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за жовтень 2021 - 44 952, 13 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за листопад 2021 - 44 937, 73 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за грудень 2021 - 44 937, 73 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за січень 2022 - 45 875, 92 грн;

- по комунальним платежам за січень 2022 - 1 900, 00 грн;

- по оплаті орендної плати, експлуатаційного та маркетингового платежів за лютий 2022 - 38 734, 97 грн;

- по комунальним платежам за лютий 2022 - 10 939, 91 грн;

Разом з тим, відповідач не визнає наявну заборгованість у розмірі 330 139, 67 грн та у відзиві, а також безпосередньо під час судового розгляду справи зазначає, що заборгованість останнього перед позивачем становить 305139, 67 грн.

З наданих до відзиву квитанцій від 13.10.2022 на суму 5 000, 00 грн, 12.11.2022 на суму 5 000, 00 грн, 11.12.2022 на суму 5 000, 00 грн, 08.01.2023 на суму 5 000, 00 грн та 21.02.2022 на суму 5 000, 00 грн вбачається, що відповідач після звернення позивача з позовом до суду здійснював часткове погашення суми заборгованості по щомісячним платежам на суму 25 000, 00 грн. При цьому, погашення заборгованості на суму 5 000, 00 грн згідно платежу від 13.10.2022 відбулось до відкриття провадження у справі (ухвала про відкриття датована 07.11.2022), а решта суми погашення - 20 000, 00 грн мало місце вже після відкриття провадження у справі, а отже під час розгляду справи.

Щодо вище вказаних фактів часткового погашення заборгованості на суму 25 000, 00 грн не заперечував і позивач під час розгляду справи.

При цьому, з позицій сторін вбачається, що сторони своїми конклюдентними діями змінили порядок зарахування платежів, що передбачений в п. 5.10. Загальної частини Договору та зараховують таку заборгованість в якості часткового погашення по щомісячним обов`язковим платежам, а не штрафним санкціям.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу по щомісячним обов`язковим платежам у розмірі 5 000, 00 грн (сплачено 13.10.2022, тобто до відкриття провадження у справі), що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

У зв`язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості по щомісячним обов`язковим платежам у розмірі 20 000, 00 грн під час розгляду справи, суд згідно ч. 1 ст. 231 ГПК України закриває провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору в даній частині.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (п. 3, 4 ст. 231 ГПК України).

В іншій частині, щодо стягнення розміру заборгованості по щомісячним обов`язковим платежам, що становить 305 139, 67 грн відповідач не заперечує.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 305 139, 67 грн.

Згідно підпункту 8.4. Загальної частини Договору - якщо будь-який платіж за цим Договором прострочений, орендар на вимогу орендодавця сплачує орендодавцю прострочену суму, 60 % річних від простроченої суми в порядку статті 625 ЦК України, а також додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний календарний день прострочення протягом строку такого прострочення, який не обмежується шестимісячним періодом, передбаченим частиною 6 статті 232 ГК України. У випадку прострочення виконання орендарем платежу понад 30 календарних днів, останньому додатково нараховується штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання. А щодо прострочення сплати (в тому числі поповнення у зв`язку з використанням та у зв`язку з збільшенням розміру) гарантійного платежу,орендар крім пені сплачує орендодавцю на його вимогу штраф у розмірі 30 % від суми простроченого до сплати гарантійного платежу.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач допустив прострочення по орендній платі, експлуатаційному та маркетинговому платежам за розрахункові періоди липень 2021-лютий 2022, а по комунальним платежам за розрахункові періоди січень-лютий 2022, чим допустив неналежне виконання договірних зобов`язань, що визначені підпунктами 9.1.1., 9.2., 9.3.2. та 9.5.1. Спеціальної частини Договору.

Втім, при визначенні періодів прострочення по орендній платі, експлуатаційному та маркетинговому платежам за серпень 2021, жовтень 2021, січень 2022, позивач обраховуючи настання строку оплати згідно підпунктів 9.1.1., 9.2. та 9.3.2. Спеціальної частини Договору не врахував приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, у відповідності до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, строк виконання зобов`язань передбачених підпунктами 9.1.1., 9.2. та 9.3.2. Спеціальної частини Договору настав:

за липень 2021 - 25.06.2021, з 26.06.2021 прострочення;

за серпень 2021 - 26.07.2021 (а не 25.07.2021 як зазначає позивач), з 27.06.2021 прострочення;

за вересень 2021 - 25.08.2021, з 26.08.2021 прострочення;

за жовтень 2021 - 27.09.2021 (а не 25.09.2021, як зазначає позивач), з 28.09.2021 прострочення;

за листопад 2021 - 25.10.2021, з 26.10.2021 прострочення;

за грудень 2021 - 25.11.2021, з 26.11.2021 прострочення;

за січень 2022 - 28.12.2021 (а не 25.12.2021 як зазначає позивач), з 29.12.2021 прострочення;

за лютий 2022 - 25.01.2022, з 26.01.2022 прострочення.

Кінцевою датою розрахунку по розрахунковому періоду за липень 2021 позивач зазначає 15.09.2022, а по іншим розрахунковим періодам 30.09.2022.

При визначенні періодів прострочення по комунальним платежам за січень-лютий 2022, позивач вказав, що строк оплати таких платежів настав: за січень 2022 - 15.02.2022 (рахунок №939 від 07.02.2022), а за лютий 2022 - 23.04.2022 (рахунок №1629 від 13.04.2022).

Проте, в силу підпункту 9.5.1. Спеціальної частини Договору - оплата комунальних платежів проводиться щомісячно (розрахунковий період), авансом, не пізніше 15-го числа місяця, що передує оплачуваному. Таким чином, строк оплати комунальних платежів за січень 2022 мав би настати 15.12.2021, а за лютий 2022 мав би настати 17.01.2022 (оскільки 15 січня та 16 січня вихідні дні).

Суд зазначає, що в силу ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відтак, оскільки, рахунки на оплату комунальних платежів за спірні періоди були виставлені позивачем лише 07.02.2022 та 13.04.2022, та суд не вправі виходити за межі позовних вимог, суд проводить перевірку сум штрафних санкцій та річних згідно визначених позивачем періодів прострочення. Кінцевими датами розрахунку при цьому, позивач зазначає: за розрахунковий період січень 2022 - 25.08.2022, а за лютий 2022 - 30.09.2022.

Щодо прострочення виконання відповідачем зобов`язання з компенсації вартості лічильника, що визначене в підпункті 5.5. Загальної частини Договору, суд зазначає, що строк оплати вартості лічильників сторонами в Спеціальній або Загальній частинах Договору не погоджено (зокрема в підпункті 5.5. Загальної частини Договору взагалі зазначено про те, що компенсація вартості лічильників відбувається або до початку проведення підготовчих робіт, або до початку строку оренди).

Позивач визначає період прострочення виконання зобов`язання з компенсації вартості лічильника по рахунку №2367 від 12.04.2021 на суму 4 545, 07 грн з 23.04.2021 та по 30.09.2022, оскільки строк оплати, на думку позивача настав 22.04.2021. Позивач, жодним чином не обґрунтовує настання строку оплати по вище зазначеному рахунку саме в квітні 2021.

Натомість, згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України - якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи містять вимогу позивача від 29.03.2021 №29/03/21-5 щодо погашення заборгованостей по договору, що була надіслана на передбачену підпунктом 3.4. Спеціальної частини Договору електронну адресу відповідача, а саме: . Проте, така вимога від 29.03.2021 №29/03/21-5 стосується заборгованостей відповідача, що виникли станом на кінець березня 2021, а отже не включає в себе вимогу щодо сплати заборгованості по компенсації вартості лічильника за рахунком №2367 від 12.04.2021.

У повідомленні про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку від 30.08.2022 за вих. №30/08/22-01, позивач зазначив про наявну заборгованість відповідача по рахунку №2367 від 12.04.2021, проте не вимагав її сплатити.

Отже, суд не погоджується з позивачем в тій частині, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по компенсації вартості лічильника з 23.04.2021, та в силу відсутності в матеріалах справи вимоги позивача, що оформлена у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд не може встановити дату настання строку оплати по компенсації вартості лічильника за квітень 2021.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача передбачених підпунктом 8.4. Загальної частини Договору пені, штрафу та 60 % річних за прострочення оплати компенсації вартості лічильника згідно рахунку №2367 від 12.04.2021 на суму 4 545, 07 грн.

Щодо прострочення сплати інших щомісячних платежів, строк оплати яких передбачений підпунктами 9.1.1., 9.2. та 9.3.2. та 9.5.1. Спеціальної частини Договору, оскільки, суд встановив наявність порушення відповідачем виконання взятих на себе підпунктами 9.1.1., 9.2. та 9.3.2. та 9.5.1. Спеціальної частини Договору зобов`язань, в тому числі на понад 30 календарних днів, позивач правомірно керуючись підпунктом 8.4. Загальної частини Договору нараховує пеню, 60 % річних та 20 % штрафу за зобов`язаннями відповідача по орендній платі, експлуатаційному та маркетинговому платежам за липень 2021 - лютий 2022 та по комунальним платежам за січень-лютий 2022.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки пені, проте в межах корегованих судом початків періодів прострочення по орендній платі, експлуатаційному та маркетинговому платежам за серпень 2021, жовтень 2021, січень 2022, а також з урахуванням проведених відповідачем часткових проплат заборгованостей по орендній платі, експлуатаційному та маркетинговому платежам за липень 2021 та по комунальним платежам за січень 2022, суд, за допомогою ІПС «Прецедент» встановив:

а) дійсний розмір пені становить в сукупності 94 769, 84 грн, а не 146 818, 41 грн, як зазначає позивач;

б) дійсний розмір 60 % річних становить в сукупності 194 174, 39 грн, а не 198 995, 09 грн, як зазначає позивач;

в) дійсний розмір 20 % штрафу становить в сукупності 72 423, 27 грн, а не 76 705, 37 грн, як зазначає позивач;

Щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені, штрафу та 60 % річних за порушення зобов`язання по щомісячним обов`язковим платежам з 20.03.2022.

Відповідач у відзиві зазначає, що в силу загальновідомого факту нанесення ракетного удару по ТРЦ «Retroville» 20.03.2022, у правовідносинах сторін з 20.03.2022 існують форс-мажорні обставини, що мають безпосередній причинно-наслідковий зв`язок з неможливістю виконання зобов`язань відповідача за договором у період з 20.03.2022 по 30.09.2022 (кінцева дата обрахунків штрафних санкцій та 60 % річних, що визначена позивачем).

На обґрунтування обставин наявності форс-мажорних обставин відповідач надав фотофіксацію пошкоджень орендованого лоту 4.2.48, витяг з ЄДРСР за номером кримінального провадження №0000539 від 21.03.2022, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.02.2023, протокол допиту потерпілого від 17.02.2023, фотокопії матеріалів кримінального провадження №0000539 в тому числі з Актом про пожежу від 23.03.2022.

Згідно пункту 8.16. Загальної частини Договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі настання форс-мажорних обставин, які, як обґрунтовано вважається, не залежать від сторін і безпосередньо перешкоджають будь-якій стороні виконувати взяте на себе зобов`язання за цим Договором. Форс-мажорні обставини включають (але не обмежуються): стихійні лиха, пожежі, повені, землетруси, просідання або зсув ґрунту, урагани, бурі, нагромадження снігу, ожеледь, військові дії, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, вибух, озброєні конфлікти, епідемії, терористичні акти, страйки, раптове припинення постачання води, тепла, електроенергії, газу, не пов`язаного з несплатою їх вартості тощо. Потерпіла від форс-мажорної обставини сторона при першій нагоді повідомляє іншу сторону письмово про початок і характер дії форс-мажорних обставин та їх вплив на неможливість виконання зобов`язання за договором. Потерпіла від форс-мажорної обставини сторона підтверджує наслідки такої обставини відповідно до законодавства. У разі наявності форс-мажорних обставин дія цього Договору може бути припинена в повному об`ємі або частково на термін дії такої обставини. Якщо дія форс-мажорних обставин продовжується більше 60 (шістдесяти) календарних днів, кожна сторона має право розірвати цей договір шляхом подачі письмового повідомлення, принаймні за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до очікуваної дати дострокового розірвання. У разі такого розірвання платежі вносяться по дату фактичного повернення об`єкта орендарем орендодавцю по акту передання-прийняття (повернення) об`єкта.

Дійсно, Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14 № Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Так само, позивачем на вимогу суду надано документи, що підтверджують факт того, що 20.03.2022 внаслідок ракетного обстрілу м. Києва ТРЦ "Retroville", який належить позивачеві, зазнав значних пошкоджень, зокрема частина приміщень була повністю знищена, інша частина підлягала відновленню.

Отже, як факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022, так і факт того, що 20.03.2022 по ТРЦ "Retroville" в м. Києві був нанесений ракетний удар, внаслідок якого частина приміщень торгівельно-розважального центру була зруйнована, є доведеними фактами, один з яких (повномасштабне вторгнення) є загальновідомим та не потребує доказування, з огляду на що боржники у правовідносинах оренди приміщень у ТРЦ "Retroville" можуть бути звільнені від відповідальності за порушення зобов`язань та неможливості їх виконання саме внаслідок дії обставин форс-мажору щодо спірних правовідносин як з 24.02.2022, так і з 20.03.2022.

Суд звертає увагу сторін на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України з 24.02.2022 та нанесення ракетного удару 20.03.2022 внаслідок якого орендований лот 4.2.48 зазнав пошкоджень, не є імперативною підставою для звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання всіх зобов`язань, прострочення за якими існувало в тому числі як до, так і за час форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

З вище встановленого вбачається, що боргові періоди охоплюють прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що мали місце до 24.02.2022, зокрема починаючи з липня 2021 (окрім прострочення сплати комунального платежу за лютий 2022, що за розрахунком позивача розпочалось з 24.04.2022, проте, за висновками суду відповідач взагалі мав сплатити вартість комунальних платежів за лютий 2022 ще 17.01.2022, як те визначено підпунктом 9.5.1. Спеціальної частини Договору).

Відтак, суд не вбачає підстав вважати, що в період з 20.03.2022 по 30.09.2022 відповідач звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, строк виконання якого настав до настання форс-мажорних обставин.

Щодо зменшення штрафних санкцій та процентів річних.

Щодо можливості зменшення розміру пені та штрафу відповідач посилається на приписи статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, а щодо можливості зменшення 60 % річних відповідач також посилається на постанову ВП ВС від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відповідно до встановлених обставин справи, за змістом пункту 8.4. Загальної частини Договору та статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі на рівні 60 % від простроченої суми є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Дійсно, можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачені статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві ВП ВС у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити також загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У пункті 8.33 та пункті 8.38. постанови від 18.02.2020 ВП ВС у справі 902/417/18 зазначила, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Крім того, вказуючи про можливість зменшення процентів річних ВП ВС у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, розмір яких встановлено в договорі на рівні 40 % та 96 %, що за висновками ВП ВС є явно невідповідним принципу справедливості. Тобто, у справі №902/417/18 ВП ВС дійшла висновку про можливість зменшення процентів річних, що були встановлені сторонами в договорі у значно більшому розмірі, аніж передбачено статтею 625 ЦК України та фактично процент річних на рівні 96 % майже повністю покривав основний борг.

У даній справі, сторони також погодили інший розмір процентів річних на рівні 60 %, що є значно більшим, а ніж той, що визначений статтею 625 ЦК України на рівні 3 %, що є мінімальною гарантією кредитора у відшкодування збитків за час користування боржником грошовими коштами.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.10.2018 у справі №904/10558/17).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог лише в частині стягнення основного боргу у розмірі 305 139, 67 грн, пені у розмірі 94 769, 84 грн, штрафу у розмірі 72 423, 27 грн та 60 % річних у розмірі 194 174, 39 грн, то можливість зменшення буде оцінена судом в межах вказаних розмірів.

Суд звертає увагу сторін, що стягнення процентів річних, пені та штрафу у вище зазначених розмірах (відповідно до здійсненого судом розрахунку) в сукупності становить 361367, 50 грн, а отже перевищує розмір основного боргу на майже 16 % (основний борг становить 305 139, 67 грн), що дійсно може стати непосильним тягарем для відповідача, та у випадку задоволення судом позовних вимог у вище зазначених розмірах, взагалі може призвести до того, що сума основного боргу, встановлена судом та штрафних санкцій, у випадку їх задоволення в повному обсязі, так і не буде виплачена відповідачем в повній мірі в процесі виконання рішення суду.

Крім того, відповідач зазначає, що у зв`язку із загальновідомими обставинами пошкодження ТРЦ «Retroville» внаслідок ракетного удару 20.03.2022, відповідач позбавлений можливості продовжувати здійснювати свою підприємницьку діяльність, у зв`язку з пошкодженням та втратою обладнання, майна та товарної продукції, неможливості виплачувати заробітну плату працівникам, у зв`язку з чим штрафні санкції: пеня у розмірі 260 027, 17 грн та штраф у розмірі 214 412, 09 грн та 60 % річних у розмірі 404 234, 69 грн є непосильним тягарем для відповідача та підлягають зменшенню.

Суд зазначає, що 24.02.2022 російською федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні у зв`язку з триваючою військовою агресією російської федерації неодноразово продовжувався та наразі триває, що є загальновідомим фактом, який в будь-якому разі так чи інакше впливає на провадження господарської діяльності суб`єктів господарювання, навіть якщо обставина введення воєнного стану не є форс-мажорною у конкретних спірних правовідносинах.

Крім того, є доведеним матеріалами справи факт пошкодження ТРЦ «Retroville» внаслідок ракетного удару 20.03.2022.

З наданих суду відповідачем матеріалів фотофіксації стану орендованого приміщення після 20.03.2022 вбачається, що таке приміщення, хоч і не було знищено внаслідок ракетного удару, проте не було придатне до використання та провадження в ньому господарської діяльності, пов`язаної з діяльністю салону краси «Arte» та потребувало здійснення певних ремонтних робіт.

Виходячи з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд враховує наступне:

(1) штрафні санкції, а також проценти річних в розмірах, що визнані судом обґрунтованими перевищують суму основного боргу на 16 %, з огляду на що стягнення штрафних санкцій та процентів річних у повному розмірі може мати не компенсаційний характер (як те передбачає правова природа неустойки та процентів річних), а каральний, а отже бути надмірним тягарем для відповідача;

(2) відповідач не заперечує факт наявність у нього основної заборгованості у розмірі 305 139, 67 грн. Більше того, після звернення позивача з позовом до суду відповідач здійснював часткове погашення основної заборгованості внаслідок чого сума основного боргу зменшувалась, що свідчить про бажання відповідача погасити виниклу заборгованість перед позивачем;

(3) введення в Україні воєнного стану внаслідок повномасштабного вторгнення росії є загальновідомим фактом, що в будь-якому разі так, чи інакше впливає на ведення підприємствами своєї господарської діяльності. Більше того, як не заперечують сторони з 24.02.2022 доступ до приміщень ТРЦ був обмежений;

(4) 20.03.2022 внаслідок ракетного удару по ТРЦ «Retroville» орендоване приміщення за лотом №4.2.48 зазнало пошкоджень, у зв`язку з чим таке приміщення стало не придатне до використання та провадження в ньому господарської діяльності пов`язаної з діяльністю салону краси «Arte» та потребувало здійснення певних ремонтних робіт;

- статус відповідача, який є фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності, тобто є суб`єктом малого бізнесу, на відміну від позивача, який є власником значних площ комерційної нерухомості.

Разом з тим, суд враховує, що в умовах військової агресії діяльність і позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності є утрудненою, і на нього так само впливають негативні фактори, в тому числі наслідки ракетного обстрілу, які пошкодили нерухоме майно, що є власністю позивача, та це ускладнює і ведення господарської діяльності позивача.

З огляду на наведене, враховуючи баланс інтересів обох сторін, поведінку відповідача у справі та його статус, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу) та процентів річних, що викладене у відзиві, та зменшити відповідні розміри сум, що заявлені до стягнення на 30 % щодо кожної, тобто до 70 % від їх обґрунтованого розміру, що визначений судом.

Відтак, суд зменшує розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) та процентів річних до 70 % від обґрунтованої суми, розмір якої встановлений судом після здійснення перевірки проведених позивачем розрахунків, та з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 66 338, 88 грн (94 769, 84 грн*70 %), штраф у розмірі 50 696, 28 грн (72 423, 27 грн*70%), а також 60 % процентів річних у розмірі 135 922, 07 грн (194 174, 39 грн*70), що на переконання суду є співмірним із допущеним відповідачем правопорушенням.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору, а обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Відтак, інші доводи, на які посилалися сторони в своїх заявах по суті справи, не прийняті судом до уваги, як такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

6. Розподіл судових витрат.

Позивач збільшуючи позовні вимоги та доплачуючи судовий збір, в заяві про усунення недоліків позову зазначив, що судові витрати позивача складаються із сплаченого судового збору у розмірі 25 017, 55 грн. Інших судових витрат позивач до стягнення не заявляв.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, суд задовольнив позовні вимоги позивача з урахуванням їх збільшення частково, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте без врахування зменшення судом розміру штрафних санкцій та процентів річних, оскільки, в даному випадку позовні вимоги є обґрунтованими та суд скористався наданим йому правом на зменшення штрафних санкцій та процентів річних, розмір яких підлягав би задоволенню в обсязі визначеному судом, якби розмір зазначених сум не було зменшено.

Іншу частину судового збору (в частині закритого провадження та в частині задоволених позовних вимог) суд відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір (оскільки закриття провадження відбулося через задоволення відповідачем вимог позивача в процесі розгляду справи по суті).

Відповідач про понесення ним судових витрат не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/8792/22 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін» суми основної заборгованості у розмірі 20 000, 00 грн.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін» до Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни в іншій частині про стягнення 1 647 836, 01 грн - задовольнити частково (з урахуванням зменшення штрафних санкцій та процентів річних до 70 %).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 12, літ. «А», поштова адреса: 04208, м. Київ, пр.. Правди, 47; ідентифікаційний код: 19257144) 305 139 (триста п`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 67 коп. - основного боргу, 66338 (шістдесят шість тисяч триста тридцять вісім) грн 88 коп. - пені, 50696 (п`ятдесят тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 28 коп. - штрафу та 135 922 (сто тридцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 07 коп. - 60 % річних, а також 10297 (десять тисяч двісті дев`яносто сім) грн 61 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 464 022, 40 грн, пені у розмірі 193 688, 29 грн, штрафу у розмірі 163 715, 81 грн та 60 % річних у розмірі 268 312, 62 грн - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.09.2023

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких