ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 вересня 2023 року Справа № 903/717/23

за позовом Волинського національного університету імені Лесі Українки

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Луцьк

про стягнення 35 551,37 грн.

Суддя Шум М.С.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив: Волинський національний університет імені Лесі Українки в позовній заяві від 30.06.2023 просить суд стягнути з ОСОБА_1 35 551,37 грн. заборгованості в тому числі 24 209,91 грн. основного боргу, 3 497,10 грн. пені, 6 865,11 грн. інфляційних втрат, 979,25 грн. 3% річних; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Ухвала суду від 14.07.2023 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача - АДРЕСА_1 .

Судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку 27.07.2023 з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 41-43).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив відповідача на адресу суду станом на 18.09.2023 не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене, відсутність відзиву відповідача, закінчення строку для його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки (але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі) призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

24.07.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Волинською Світланою Василівною (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1299 ( договір оренди).

Відповідно до п.1.1. договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину навчального корпусу № 5 (спорткомплекс) площею 120.9 м.кв. за адресою 43005. м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 26, яке обліковується на балансі Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки (Балансоутримувач), правонаступником якого є позивач - Волинський національний університет імені Лесі Українки.

Актом від 25 липня 2019 року Балансоутримувачем, за погодженням з Орендодавцем, об`єкт оренди було передано відповідачу - ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору № 1 від 23.06.2022 Орендар і Орендодавець дійшли згоди припинити договір оренди з 22 червня 2022 року.

03.08.2022 у зв`язку з припиненням договору оренди, між сторонами складено Акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п.5.11. договору оренди Орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю (в т.ч. длата за землю).

25.07.2019 між Балансоутримувачем (Позивачем) та Орендарем (Відповідачем) укладено договір про відшкодування витрат утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 792У-05В .

Згідно п.5.1 Договору про відшкодування цей договір діє з 25.07.2019 по 23.07.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.1.1 договору про відшкодування Балансоутримувач забезпечує обслуговування,експлуатацію та ремонт державного окремо індивідуально визначеного майна, а саме частину навчального корпусу № 5 (спорткомплекс) площею 120,9 м.кв. за адресою 43005, м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 26, та обліковується на балансі Східноєвропейського національного університету імені Лесі українки (правонаступником якого є позивач), а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт (надання послуг) пропорційно до займаної площі.

У разі застосування приладів обліку (лічильників) спожитих послуг, відшкодування Орендарем витрат з надання таких послуг здійснюється відповідно до. показників лічильників. У разі відсутності лічильників спожитих послуг Орендарем або виходу їх з ладу Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт (надання послуг) пропорційно до1 займаної ним площі, Орендар користується приміщенням, а саме: частиною нежитлового приміщення в навчальному корпусі № 5 площею 120,9 кв.м., що розміщене за адресою: м. Луцьк, пр. Президента Грушевського, 26 та знаходиться на балансі Позивача. Орендоване майно використовується з метою розміщення їдальні (п. 1.2. договору про відшкодування).

Відповідно до п.п. 2.1.1., п.п. 2.1.2. п. 2.1. Договору про відшкодування Балансоутримувач майна зобов`язався забезпечити:

- виконання всього комплексу робіт, пов`язаних із обслуговуванням та утриманням майна та створення необхідних умов здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування майном.

- Перелік таких робіт та послуг і порядок та умови їх оплати встановлюється цим Договором.

- Розмір плати за обслуговування і ремонт майна, утримання допоміжних приміщень майна залежить від складу робіт і послуг, які надаються Балапсоутримувачу житлово експлуатаційними, ремонтно - будівельними організаціями та іншими суб`єктами господарюванню, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт, комунальні та інші послуги Балансоутримувача.

- Надання Орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами.

Згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2, договору про відшкодування Орендар зобов`язується плату за надання послуг згідно з додатками № 1 та № 2 вносити на рахунок Балансоутримувача майна протягом п`яти днів з дня виставлення рахунку. Оплата послуг із санітарного обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень орендованого майна, та надання інших послуг здійснюється Орендарем на підставі рахунків, які виставляються Балансоутримувачем, у десятиденний термін з дня виставлення таких рахунків.

Оплата вартості послуг з утримання приміщень та вивезення твердих відходів здійснюється відповідно до Додатку № 2 до цього договору (п.п. 2.2.7 п. 2.2. договору про відшкодування).

Відповідно до п. 5.11 Договору оренди, п.п. 2.1.1. п. 2.1., п.п. 2.2.3.. п. 2.2.7 п. 2.2. Договору про відшкодування, розрахунку плати за комунальні послуги та Переліку робіт (послуг) щодо утримання та ремонту Будівлі (Додаток № 1 і Додаток № 2 до договору відшкодування) Орендар зобов`язувався відшкодовувати Балансоутримувачу витрати на:

- теплопостачання (опалення приміщення, що здається в оренду) - пропорційно площі:

- електропостачання - норма/лічильник за наявності;

- водопостачання та водовідведення - норма/лічильник за наявності;

- утримання приміщення - пропорційно площі;

- вивезення твердих відходів (вивезеная сміття) - пропорційно площі;

- плату за землю - пропорційно площі.

Позивач зазначає, що Відповідач в період липень 2019 - грудень 2021 виконував належним чином свої зобов`язання згідно умов договору від 24.07.2019 за №1299 щодо оплати витрат по утриманню орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг

Водночас, за період з 01 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року боржник не виконав своїх грошових зобов`язань по відшкодуванню позивачу витрат утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг .

Заборгованість Відповідача перед Позивачем підтверджується рахунками на оплату згідно Договору № 792У-05В від 25.07.2019, а саме: від 01.02.2022 за № 49 за січень 2022 на суму 11 088,76 грн. (строк оплати згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. договору про відшкодування до 06.02.2022р.); від 20.02.2022 за № 61 на суму 3 700.50 грн. (земельний податок в частині оренди) за 2022 рік (строк оплати згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. договору до 02.03.2022р.) та від 01.03.2022 за № 89 за лютий 2022 року на суму 12 054.63 грн. (строк оплати згідно п.п. 2.2.3. п. 2.2. договору до 06.03.2022р.).

Додатково судом встановлено, що Позивачем 21.06.2022 зменшено суму боргу по земельному податку на 1 911,95 грн. та суму боргу за лютий 2022 у звязку з введенням на території України воєнного стану на суму 720,99 грн.

Відповідно до підписаного 21.06.2022 між позивачем і відповідачем акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2019р. по 21.06.2022 встановлено, що за відповідачем за утримання орендованого майна та надання комунальних послуг рахується основна заборгованість в сумі 24 209,91грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом даного спору є стягнення боргу за оренду та житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як орендарем порушено умови Договору оренди та Угоди в частині оплати вартості послуг, при цьому фактичне споживання наданих послуг свідчить, що своїми діями відповідач схвалив надання такої послуги. Тому фактичне прийняття послуг зумовлює виникнення у відповідача обов`язку оплатити надані послуги в сумі 24 209,91грн.

Щодо стягнення з відповідача 6 865,11 грн. інфляційних втрат та 979,25 грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані Позивачем на орендні та комунальні платежі 6 865,11 грн. інфляційних втрат та 979,25 грн. 3% річних річних підставні та підлягають до стягнення з Відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 3 497,10 грн. пені.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з умовами п.п.2.2.3. та п.2.2. Договору про відшкодування, при несвоєчасному внесенні плати, Орендар зобов`язується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені за період з 07.02.2022 по 06.08.2022, господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Волинського національного університету імені Лесі Українки в частині стягнення з ОСОБА_1 3 497,10 грн. пені підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена Позивачем вимога щодо стягнення з Відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 35 551,37 грн. заборгованості в тому числі 24 209,91 грн. основного боргу, 3 497,10 грн. пені, 6 865,11 грн. інфляційних втрат та 979,25 грн. 3% річних .

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Волинського національного університету імені Лесі Українки (пр. Волі, 13 м. Луцьк, ) 35 551,37 грн. заборгованості в тому числі 24 209,91 грн. основного боргу, 3 497,10 грн. пені, 6 865,11 грн. інфляційних втрат, 979,25 грн. 3% річних та 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України

Суддя М. С. Шум