ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. Справа №914/1232/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вільєна №б/н від 21.07.2023 (вх.ЗАГС №01-05/2407/23 від 25.07.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.07.2023 (суддя Горецька З.В.),

прийняту за результатами розгляду заяви: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця Григоряна О.Г.

про звернення стягнення на грошові кошти, які належать іншим особам

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю ВІЛЬЄНА, м. Львів,

стягувач: Публічне акціонерне товариство УКРНАФТА, м. Київ,

третя особа: Публічне акціонерне товариство Транснаціональна фінансово промислова нафтова компанія УКРТАТНАФТА, м. Кременчук,

у справі № 914/1232/22

за позовом: Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЛЬЄНА, м. Львів,

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

від апелянта (боржника): Коваленко Н.О. - адвокат

від стягувача: Григор`єва Н.В. адвокат в режимі відеоконференції

від третьої особи: не з`явився

від державного виконавця: не з`явився

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.07.2023 у справі №914/1232/22 заяву Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам вх. №1723/23 від 01.05.2023 у справі №914/1232/22 задоволено; звернено стягнення на кошти у розмірі 4 214 153,81 грн., які належать ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (), яка має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю Вільєна (), з метою виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.02.2023 у справі № 914/1232/22.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, боржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.07.2023 у справі №914/1232/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви державного виконавця у повному обсязі.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вільєна» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 03.07.2023 у справі №914/1232/22, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк до 11.09.2023 для подання відзиву та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13.09.2023.

08.09.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив ПАТ «Укртатнафта» на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить залишити оскаржену ухвалу без змін та повідомляє про відсутність можливості представника взяти участь в судовому засіданні 13.09.2023.

11.09.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив ПАТ «Укрнафта», у якому стягувач просить залишити оскаржену ухвалу без змін.

В судовому засіданні 13.09.2023 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви державного виконавця у повному обсязі.

Представник стягувача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити оскаржену ухвалу без змін.

Орган державної виконавчої служби та третя особа явки представників в судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників апелянта (боржника) та стягувача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та оскарженої ухвали.

14.06.2022 Публічне акціонерне товариство УКРНАФТА звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЛЬЄНА про стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2022 у справі №914/1232/22 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЛЬЄНА (ідентифікаційний код 43913344) на користь Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА (ідентифікаційний код 00135390) заборгованість за договором поставки №12/01/01/2329-НП від 31.12.2021 у загальному розмірі 166 194 780,21 грн., з яких: 129 100 006,18 грн - сума основного боргу, 17 295 863,84 грн. - пеня, 1 623 476,79 грн. -3% річних,18 175 433,40 грн. -інфляційних втрат, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЛЬЄНА (ідентифікаційний код 43913344) на користь Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА (ідентифікаційний код 00135390) судовий збір в розмірі 868 350,00 грн.

28.02.2023 на виконання рішення видано накази.

01.05.2023 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця Григорян О.Г. звернуся до Господарського суду Львівської області про звернення стягнення на грошові кошти в межах ВП №71389982 під час виконання рішення суду у справі №914/1232/22.

Заяву обґрунтовано тим, що у виконавчому провадженні було встановлено, що боржник не володіє рухомим та нерухомим майном, а тому враховуючи, що ПАТ Укртатнафта має заборгованість перед боржником у розмірі 4 214 153,81 грн, державний виконавець просить суд надати дозвіл на звернення стягнення цих коштів в рахунок виконання судового рішення у цій справі.

ПАТ Укрнафта (стягувач) та ПАТ Уктатнафта (третя особа) під час розгляду справи в суді першої інстанції заяву старшого державного виконавця підтримали, ТзОВ Вільєна (боржник) проти вказаної заяви заперечував.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу про задоволення заяви, дійшов наступних висновків:

- звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в даному випадку це - ПАТ УКРТАТНАФТА, можливо за умови, що така заборгованість не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили;

- заява державного виконавця відповідає та забезпечує досягнення мети виконавчого провадження - реального виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником;

- відсутність оригіналів документів з підписами обох сторін жодним чином не свідчать про відсутність взаємовідносин, що виникли з укладеного договору, крім того, боржник в запереченнях не спростовує наявність взаємовідносин та заборгованості ПАТ УКРТАТНАФТИ перед ним, а лише вказує, що заборгованість за цим договором не є безспірною;

- у справі наявні всі необхідні документи та підтвердження ПАТ УКРТАТНАФТИ про факт і розмір заборгованості.

Узагальнені доводи апелянта (боржника) та заперечення інших учасників апеляційного провадження.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження наявності порушень скаржник наводить наступні доводи:

- під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам відповідно до ч.1 ст.336 ГПК України, предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що підтверджений належними доказами, які відповідають вимогам ст.76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення;

- відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.08.2021 у справі №910/20504/16, спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначають не лише за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі і встановити та зазначити в рішенні чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку ст.336 ГПК України боржник май заборгованість перед кредитором, тобто чи була заборгованість взагалі та чи була саме такого розміру на момент такого звернення;

- наявність заборгованості може підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, проте в цьому випадку ні ПАТ «Укрнафта», ні ПАТ «Укртатнафта» не заперечують, що оригінали первинних бухгалтерських документів відсутні, натомість покликаються на копії; очевидно, що зробити копії з відсутніх оригіналів неможливо;

- стягувач та третя особа зазначають про підписання документів засобами електронного зв`язку, проте докази наявності заборгованості та її розміру не подані в електронній формі та не засвідчені електронним підписом, в свою чергу, електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом;

- ТзОВ «Вільєна» не підписувало з ПАТ «Укртатнафта» жодних документів в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису;

- факт оплати за договором підтверджує наявність господарських відносин, а не наявність заборгованості та її розмір, без первинних документів неможливо встановити розмір заборгованості;

- довідка №13-1297 від 04.05.2023, на яку покликається ПАТ «Укрнафта» і ПАТ «Укртатнафта», підписана лише однією стороною, що свідчить про її суб`єктивність, з відкритих джерел відомо, що керівником ПАТ «Укрнафта» і ПАТ «Укртатнафта» є одна і та ж особа, що вказує на пов`язаність цих товариств та на суб`єктивне ставлення боржника;

- у справі відсутні докази, які підтверджують розмір заборгованості, а судове рішення не може ґрунтуватись на суб`єктивній позиції боржника, не підтвердженій письмовими доказами.

ПАТ «Укртатнафта» у відзиві на апеляційну скаргу вказує наступні аргументи на спростування доводів скаржника:

- 10.05.2023 ПАТ «Укртатнафта» направило місцевому господарському суду пояснення з довідкою №13-1297 від 04.05.2023 за підписом головного бухгалтера Самойлович Л.Є. про підтвердження заборгованості перед ТзОВ «Вільєна» за надані комісійні послуги та компенсацію транспортних послуг згідно з договором комісії №363/11/2018 від 01.02.2022 в сумі 4 214 153,81 грн., зазначена довідка є офіційним документом ПАТ «Укртатнафта», оскільки підписана головним бухгалтером та складена на підставі облікових реєстрів, зокрема, містить в собі інформацію про стан заборгованості, її розмір, зміст господарської операції та посилання на договір, за яким обліковується заборгованість, і станом на дату подання відзиву розмір заборгованості не змінювався;

- заборгованість, зазначена у довідці виникла на підставі договору комісії №363/11/2018 від 01.02.2022, на виконання якого сторони за допомогою засобів електронного зв`язку шляхом обміну сканованими копіями документів підписували звіти комісіонера, акти на компенсацію витрат, специфікації, акти приймання-передачі нафтопродуктів, проте в подальшому на всій території України було введено воєнний стан у зв`язку з широкомасштабним вторгненням російських військ, війська російської федерації здійснили 33 ракетні удари по ПАТ «Укртатнафта» (Кременчуцький НПЗ), в результаті яких частина нафтопереробного заводу була зруйнована і організувати у належний спосіб повноцінний обмін оригіналами документів було неможливо;

- у листопаді 2022 року, як загальновідомо, акції ПАТ «Укртатнафта» були передані до управління Міністерства оборони України, що призвело до зміни керівництва та унеможливило підписання оригіналів документів попереднім керівником, відбулися систематичні обшуки та вилучення місцезнаходженням ПАТ «Укртатнафта» правоохоронними органами документів, в тому числі первинних;

- апелянт не вказує розміру заборгованості ПАТ «Укртатнафта», який обліковується у ТзОВ «Вільєна» та не спростовує факту господарських відносин чи розрахунків, що відбувались між ПАТ «Укртатнафта» та ТзОВ «Вільєна» в рамках договору комісії, натомість в оскарженій ухвалі досліджено всі обставини справи та описано правові норми, які слід застосовувати до спірних правовідносин, таку прийнято з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права;

- єдиною умовою звернення стягнення відповідно до ч.1 ст.336 ГПК України є неоспорюваність такої заборгованості особою, яка має заборгованість перед боржником і ПАТ «Укртатнафта» не оспорює заборгованість перед ТзОВ «Вільєна» в розмірі 4 214 153,81 грн.

ПАТ «Укрнафта» у відзиві на апеляційну скаргу вказує наступні аргументи на спростування доводів скаржника:

- доводи боржника в апеляційній скарзі свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду та спрямовані на спонукання суду вдатися до надмірного формалізму при перегляді постановленої ухвали;

- звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником (ПАТ «Укртатнафта»), можливе за умови, що така заборгованість не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, у спірному випадку ПАТ «Укртатнафта» підтверджує наявність заборгованості перед ТзОВ «Вільєна», тобто наявні підстави для задоволення заяви державного виконавця;

- в апеляційній скарзі боржник здійснює підміну понять та замість встановленого у ст.336 ГПК України поняття «заборгованість не оспорюється зазначеною особою» (тобто особою, яка має заборгованість перед боржником), вказує на «спірність» заборгованості через відсутність, на його думку, належних доказів на її підтвердження, зокрема, відсутність у боржника оригіналу договору комісії, проте норми ст.336 ГПК України, ст.10, ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» не містить вказівки на дослідження наявності чи відсутності оспорення заборгованості боржником, оскільки таке саме собою нівелює можливість стягнення на грошові кошти чи майно, належне боржнику, в силу можливої недобросовісної поведінки боржника та його умисного оспорення заборгованості;

- у спірному випадку прослідковується недобросовісна поведінка боржника, спрямована на затягування судового процесу та ухилення від виконання рішення суду, внаслідок чого через 10 місяців після прийняття рішення погашення заборгованості перед ПАТ «Укрнафта» не відбулося;

- відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.04.2020 у справі №910/5300/18, від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 06.02.2020 у справі №913/381/18, предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення;

- щодо доводів боржника про відсутність належних доказів на підтвердження наявності заборгованості, як то первинні документи, то такі наявні в матеріалах справи та досліджувались судом першої інстанції, крім того, боржник не спростовує наявність взаємовідносин та заборгованості ПАТ «Укртатнафта» перед ним, а лише вказує на неможливість встановити її розмір, що в черговий раз підтверджує факт ухилення боржника від виконання рішення суду;

- стягувач покликається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення у справах «Глоба проти України», «Войтенко проти України», у яких суд вказав про те, що рішення судів не можуть залишатись невиконаними на шкоду одній зі сторін, а неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що передбачене першою статтею Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Фактичні обставини, встановлені щодо наявності підстав звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.03.2023 №71389982 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.02.2023 у справі №914/1232/22.

В межах виконавчого провадження №71389982 державний виконавець виніс постанову від 24.03.2023 про арешт коштів боржника ТзОВ «Вільєна» та надіслав банківським установам, встановленим з відповіді на запит до Державної фіскальної служби, платіжні інструкції з метою списання коштів боржника, що знаходяться на відкритих рахунках. Проте, відповідно до повідомлень банківських установ залишок коштів на арештованих рахунках відсутній, отже провести списання коштів на виконання рішення суду у справі №914/1232/22 не є можливим. Також в ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржник не володіє рухомим та нерухомим майном, що підтверджується відповідями реєструючих органів на запити державного виконавця.

27.03.2023 до Відділу примусового виконання рішень надійшло клопотання стягувача - ПАТ Укрнафта від 24.03.2023 №01/01/07-220 щодо вжиття державним виконавцем необхідних дій, направлених на звернення стягнення на грошові кошти, які належні ТзОВ ВІЛЬЄНА в розмірі 4 214 153,81 грн та перебувають в розпорядженні ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія УКРТАТНАФТА ().

На підтвердження зазначених в клопотанні обставин ПАТ Укрнафта надано наступні документи:

- копію листа ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія УКРТАТНАФТА від 23.03.2023 №14/02-585, згідно якого станом на 15.03.2023 товариство має перед ТзОВ ВІЛЬЄНА () кредиторську заборгованість в сумі 4 214 153,81 грн на підставі договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022;

- копію акту №1/08 на компенсацію витрат до договору комісії №363/11/2118 від 31.08.2022, укладеного та підписаного сторонами договору; копію акту №1/09 на компенсацію витрат до договору комісії №363/11/2118 від 30.09.2022 (підписаного комісіонером); копію акту №1/09 виконаних робіт (наданих послуг) до договору комісії №363/11/2118 від 30.09.2022 (підписаного комісіонером);

- довідку щодо оперативної кредиторської заборгованості станом на 15.03.2023 відносно ТзОВ ВІЛЬЄНА, з тексту якої встановлено, що кредиторська заборгованість за договором №363/11/2118 становить - 4 214 153,81 грн.

- завірену копію договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 (підписану сторонами договору), специфікацію до договору комісії №1/09Г від 01.09.2022, специфікацію до договору № 3/08 від 01.08.2022, специфікацію до договору №2/08 від 01.08.2022, специфікацію до договору №1/08 від 01.08.2022, специфікацію до договору №2/07 від 01.07.2022, специфікацію до договору №3/07 від 01.07.2022, специфікацію до договору №1/07 від 01.07.2022, специфікацію до договору № 1/06 від 01.06.2022, специфікацію до договору №3/05 від 24.05.2022, специфікацію до договору №2/05 від 21.05.2022, специфікацію до договору №1/05 від 01.05.2022, специфікацію до договору №4/04 від 25.04.2022, специфікацію до договору №3/04 від 26.04.2022, специфікацію до договору №2/04 від 05.04.2022, специфікацію до договору №1/04-1 від 01.04.2022, специфікацію до договору №1/04 від 01.04.2022, специфікацію до договору №5/03 від 28.03.2022, специфікацію до договору №4/03 від26.03.2022, специфікацію до договору №3/03 від 17.03.2022, специфікацію до договору №2/03 від 17.03.2022, специфікацію до договору №1/03 від 01.03.2022, специфікацію до договору №1/02 від 16.02.2022.

З поданих стягувачем документів державний виконавець встановив наявність дебіторської заборгованості боржника в розмірі 4 214 153,81 грн та звернувся до господарського суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, в порядку ст.336 ГПК України.

ПАТ «Укртатнафта» до пояснень на заяву державного виконавця надало суду довідку №13-1297 від 04.05.2023 про те, що станом на 01.01.2023 ПАТ «Укртатнафта», м.Кременчук, має заборгованість перед ТзОВ «Вільєна», м.Львів, за надані комісійні послуги та компенсацію транспортних послуг згідно з договором комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 в сумі 4214 153,81 грн. та інші документи на підтвердження відомостей, зазначених у довідці.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно ч.1 ст.336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно ч.7, ч.8 ст.336 ГПК України про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу; у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №910/5300/17, Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі №913/381/18, від 06.07.2023 у справі №917/234/21, та ін.), під час розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 Господарського процесуального кодексу України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення.

Водночас, виходячи з положень ч.2 ст.336 ГПК України, під час розгляду такої заяви судам необхідно враховувати, що факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, а також з`ясувати обставини непропуску строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до особи, яка має заборгованість перед ним.

Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №910/20504/16, на яку покликається апелянт).

Заборгованість ПАТ «Укртатнафта» перед ТзОВ «ВІЛЬЄНА» в розмірі 4 214 153,81 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме копіями:

- договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільєна», як комісіонер, зобов`язалося за дорученням Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», як комітента, за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори про продаж нафтопродуктів, асортимент, кількість, ціна, строк та умови передачі яких узгоджені сторонами у специфікаціях до договору; відповідно до 3.1. договору комісійна плата складає 100 грн. за одну тонну проданих нафтопродуктів; договір підписано та скріплено печатками сторін;

- специфікацій до договору комісії №1/09Г від 01.09.2022, №3/08 від 01.08.2022, №2/08 від 01.08.2022, №1/08 від 01.08.2022, №2/07 від 01.07.2022, №3/07 від 01.07.2022, №1/07 від 01.07.2022, №1/06 від 01.06.2022, №3/05 від 24.05.2022, №2/05 від 21.05.2022, №1/05 від 01.05.2022, №4/04 від 25.04.2022, №3/04 від 26.04.2022, №2/04 від 05.04.2022, №1/04-1 від 01.04.2022, №1/04 від 01.04.2022, №5/03 від 28.03.2022, №4/03 від26.03.2022, №3/03 від 17.03.2022, №2/03 від 17.03.2022, №1/03 від 01.03.2022, №1/02 від 16.02.2022, підписаних та скріплених печаткою зі сторони комітента;

- звітів комісіонера №1/03 від 31.03.2022, №2/03 від 31.03.2022, №1/04 від 30.04.2022, №01/05 від 31.05.2022, №1/06 від 30.06.2022, №1/07 від 31.07.2022, підписаних та скріплених печатками сторін;

- актів приймання-передачі нафтопродуктів по договору комісії №1/02 від 28.02.2022, №3/14 від 30.04.2022, №2/04 від 30.04.2022, №1/04-1 від 30.04.2022, №1/04 від 01.04.2022, №3/05 від 31.05.2022, №2/05 від 31.05.2022, №1/05 від 01.05.2022, №1/06 від 01.06.2022, №2/07 від 01.07.2022, №3/07 від 31.07.2022, №1/07від 31.07.2022, №3/08 від 31.08.2022, №2/08 від 01.08.2022, №1/08 від 31.08.2022, №1/09г від 30.09.2022, №1/09 від 30.09.2022, №05/03 від 28.03.2022, №4/03 від 26.03.2022, №3/03 від 17.03.2022, №2/03 від 31.03.2022, №1/03 від 16.03.2022, №4/04 від 25.04.2022, підписаних і скріплених печатками сторін;

- актів виконаних робіт (наданих послуг) №2/08 від 31.08.2022, №1/08 від 31.08.2022, №1/07 від 31.07.2022, №1/06 від 30.06.2022, №1/05 від 31.05.2022, №1/04 від 30.04.2022, №1/03 від 31.03.2022, №2/03 від 31.03.2022, підписаних і скріплених печатками сторін;

- актів на компенсацію витрат №1/06 від 30.06.2022, №1/03 від 31.03.2022, №1/05 від 31.05.2022, №1/04 від 30.04.2022, №1/08 від 31.08.2022, №1/07 від 31.07.2022, підписаних і скріплених печатками сторін;

- довідки №13-1297 від 04.05.2023 про те, що станом на 01.01.2023 ПАТ «Укртатнафта», м.Кременчук, має заборгованість перед ТзОВ «Вільєна», м.Львів, за надані комісійні послуги та компенсацію транспортних послуг згідно з договором комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 в сумі 4214 153,81 грн, підписаної головним бухгалтером Л.Самойлович та скріпленої печаткою комітента.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у справі №917/234/21 викладено правові висновки, відповідно до яких в силу принципів змагальності, рівності та стандарту доказування, обов`язок доказування і подання доказів повинен нести не лише приватний виконавець при стверджуванні обставин наявності особи не оспорюваної заборгованості перед боржником, а ще й боржник при стверджуванні зворотнього.

Боржник в апеляційній скарзі заперечує існування та розмір заборгованості за договором комісії №363/11/2118 від 01.02.2022, однак не надає жодних доказів на спростування розміру заборгованості, на яку державний виконавець просив звернути стягнення, чи існування такого боргу.

Зокрема, боржник вказує на відсутність оригіналів договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 та інших доказів, наданих стягувачем та дебітором, та стверджує, що заборгованість не є безспірною.

Щодо підписання документів, в поясненнях ПАТ «Укртатнафта» зазначає, що такі підписувалися сторонами, відскановувались та надсилались за допомогою засобів електронного зв`язку, а у зв`язку із запровадженням воєнного стану та активними ракетними ударами по території місцезнаходження ПАТ «Укртатнафта» в м.Кременчуці здійснювати повноцінний обмін оригіналами документів не видавалося можливим.

Так, 02.04.2022, 24.04.2022, 12.05.2022, 18.06.2022 військами російської федерації здійснено 33 ракетні удари по ПАТ Укртатнафта (Кременчуцький НПЗ), в результаті яких, частина інфраструктури нафтопереробного заводу була зруйнована. Акти про пожежу від 04.04.2022, 25.04.2022, 14.05.2022, 18.06.2022 та витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.04.2022, 25.04.2022, 12.05.2022, 18.06.2022 підтверджують описані обставини та додані третьою особою до матеріалів справи.

Наказом №62-1 по ПАТ Укртатнафта було запроваджено дистанційний режим роботи, в результаті чого переважна більшість працівників (в т.ч. відповідальних виконавців за укладеними договорами) покинули свої звичні робочі місця та переїхали за кордон або в більш безпечні регіони України.

Крім того, як вказує третя особа у поясненнях, загальновідомим є обставини передання в листопаді 2022 року акцій ПАТ Укртатнафта в управління Міністерства оборони України, що призвело до зміни керівництва та унеможливило підписання оригіналів документів попереднім керівником.

Листом №11/4.4.1/15762-23 від 28.06.2023 Бюро економічної безпеки України на запит адвоката ПАТ Укртатнафта А.Сухорук, повідомлено, що оригінал акту №1/08 від 31.08.2022 на компенсацію витрат до договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 на суму 7 724 400,00 грн., оригінал акту №1/09 від 30.09.2022 на компенсацію витрат до договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 на суму 3 857 470,79 грн., оригінал акту №1/09 від 30.09.2022 виконаних робіт (наданих послуг) на компенсацію витрат до договору комісії №363/11/2118 від 01.02.2022 на суму 125 039,60 грн., які були вилучені під час обшуків, проведених у приміщеннях ПАТ «Укртатнафта», знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000012 від 21.10.2022, в тому числі серед обшуків вилучались оригінали та копії первинних, бухгалтерських, податкових документів ПАТ «Укртатнафта» по взаємовідносинах з контрагентом ТзОВ «Вільєна» (43913344), які також зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведені пояснення третьої особи та подані на їх підтвердження докази, а також неподання жодних доказів боржником, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правильно застосував стандарт вірогідності доказів, вказавши, що відсутність оригіналів документів з підписами з обох сторін жодним чином не свідчить про відсутність взаємовідносин, що виникли з укладеного договору.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що сума боргу не є безспірною, оскільки за змістом ч.1 ст.336 ГПК України для задоволення заяви державного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, слід встановити факт не оспорення боргу та його розміру саме цією третьою особою дебітором боржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у спірному випадку наявні всі необхідні документи та підтвердження ПАТ УКРТАТНАФТИ (як особи на кошти якої буде звернено стягнення) про факт і розмір заборгованості, натомість боржник в апеляційній скарзі не довів порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст.129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Вільєна №б/н від 21.07.2023 (вх.ЗАГС №01-05/2407/23 від 25.07.2023) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.07.2023 у справі №914/1232/22 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 25.09.2023.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.