ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023м. ХарківСправа № 922/3699/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; )
до Національного фармацевтичного університету (вул. Пушкінська, буд. 53, м. Харків, 61002; )
про стягнення 95368,67 грн,
за участю представників:

позивача - Орел С.С., в режимі відеоконференції,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 21.08.2023 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Національного фармацевтичного університету про стягнення боргу в загальній сумі 95368,67 грн, у тому числі: основного боргу в сумі 48220,49 грн; пені в сумі 29088,80 грн; трьох процентів річних у сумі 2668,50 грн; інфляційних втрат у сумі 15390,88 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору № 19-1278/21-БО-Т постачання природного газу від 10.12.2021 та приписів чинного законодавства, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за отриманий від позивача природний газ у період з грудня 2021 року по грудень 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.08.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/3699/23; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Одночасно повідомлено сторін, що судове засідання з розгляду справи відбудеться 26.09.2023 о 14:00.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.09.2023, відповідач зазначив, що він належним чином сплачував вартість поставленого природного газу за 2022 рік, наявна заборгованість була викликана виключно через несвоєчасне та не повне виставлення позивачем Актів рахунків на оплату з належним чином зазначеними обсягами постачання та його вартістю за відповідний період. Відтак, заборгованість виникла не з вини Національного фармацевтичного університету. Щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій, які становлять майже 98% від основного боргу, відповідач вказує, що позивач здійснює штучне збільшення власних надходжень (доходу) шляхом виставлення надмірних сум штрафних санкції, інфляційних втрат та 3% річних, що спричиняє виникнення зайвих та необґрунтованих витрат державного бюджету України. У зв`язку з цим, позивач просить зменшити ціну позову на суму інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій, а саме на 47148,18 грн, що складається з: пені у сумі 29088,80 грн; три відсотки річних у сумі 2668,50 грн; інфляційних витрат у сумі 15390,88 грн. При цьому, відповідач визнає основну суму боргу у розмірі 48220,49 грн, яка виникла у зв`язку з невчасним поданням актів-рахунків позивачем.

11.09.2023 позивачем було надано до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій позивач вказує, що відповідач жодним чином не спростовує обставин та правової позиції позивача, викладених за змістом позовної заяви, і доведених позивачем належними та допустимими доказами. Відзив на позовну заяву не містить належних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а також мотивів їх визнання або відхилення.

12.09.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання, а саме відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви в цій частині та зменшити ціну позову на 47148,18 грн, що складається з: пені в сумі 29088,80 грн; трьох відсотків річних у сумі 2668,50 грн; інфляційних втрат у сумі 15390,88 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 26.09.2023, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та заперечував проти клопотання відповідача про зменшення штрафних санкції.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про причину неявки суд не повідомив; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) та Національним фармацевтичним університетом (відповідач) було укладено Договір № 19-1278/21-БО-Т постачання природного газу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору, протягом грудня 2021 року - грудня 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 163491,44 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Проте, оплату за переданий позивачем газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором становить 48220,49 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань, зокрема, є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з нормами цивільного та господарського законодавства, договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Статтею 222 ГК України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Проте відповідачем, в порушення умов Договору, наразі не виконано своїх зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.2 Договору, у разі прострочення відповідачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з якими платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню з відповідача, здійснено позивачем у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

Отже, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору становить 29088,80 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

За розрахунком позивача, загальний розмір 3% річних від основного боргу становить 2668,50 грн; сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 15390,88 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 95368,67 грн, у тому числі: основний борг у сумі 48220,49 грн; пеня в сумі 29088,80 грн; три проценти річних у сумі 2668,50 грн; інфляційні втрати у сумі 15390,88 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав суму основного боргу в розмірі 48220,49 грн, проте зазначив, що борг виник не з його вини, а у зв`язку з невчасним поданням актів-рахунків позивачем.

Водночас, відповідач не погоджується з нарахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат та просить зменшити розмір позовних вимог на їх суму, оскільки вона є надмірною, а саме становить 98% від основного боргу. Крім того, в обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач посилається на зменшення кількості здобувачів вищої освіти через повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, що значно вплинуло на можливість Національного фармацевтичного університету здійснювати господарську діяльність.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до пункту 7.2 Договору, у разі прострочення відповідачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору.

Частина 1 статті 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 218 ГК України зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів.

Суд бере до уваги, що до матеріалів справи відповідачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження свого майнового стану, наявності/відсутності коштів на рахунках, бюджетних асигнувань/призначень, кошторису тощо.

Також суд враховує, що штрафні санкції були нараховані позивачем на заборгованість, яка виникала у попередні періоди та не є предметом спору у даній справі. Тобто, порушення умов Договору з боку відповідача в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ має довготривалий характер, що не зменшує ступень вини відповідача та свідчить про те, що нараховані штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 29088,80 грн не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за Договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 163491,44 грн, яке не виконувалось належним чином протягом дії Договору.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що за своєю правовою природою відсотки річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, а є компенсаційними заходами, специфічною формою збитків, яких зазнає кредитор через прострочення боржником виконання грошового зобов`язання будь-якого виду, незалежно від підстав виникнення, що сплачуються у розмірі 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Право суду на зменшення відсотків річних та інфляційних втрат не передбачено жодною нормою матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у повному обсязі як обґрунтованих та доведених належними доказами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Національного фармацевтичного університету (вул. Пушкінська, буд. 53, м. Харків, 61002; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; ) - борг у загальній сумі 95368,67 грн (у тому числі: основний борг у сумі 48220,49 грн; пеню в сумі 29088,80 грн; три проценти річних у сумі 2668,50 грн; інфляційні втрати у сумі 15390,88 грн); витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "02" жовтня 2023 р.

Суддя Н.М. Кухар