ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

про передачу справи за підсудністю

"28" вересня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/885/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.

розглянувши матеріали за заявою Фізичної особи підприємця Прохорчука Івана Володимировича, м. Ужгород Закарпатської області про видачу судового наказу про стягнення з боржника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ суми 142 680 грн заборгованості за виконані роботи за Договором на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 та 268,40 грн судового збору,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа підприємець Прохорчук Іван Володимирович, м. Ужгород Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу б/н від 21.09.2023 (вх. №02.3.1-05/928/23 від 21.09.2023) про стягнення з боржника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ суми 142 680 грн заборгованості за виконані роботи за Договором на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 та 268,40 грн судового збору.

Вказана заява за своїм змістом обґрунтована покликанням на неналежне виконання боржником умов Договору на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 в частині оплати вартості виконаних стягувачем робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), загальною орієнтовною площею 1189,0 га, для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг, які розташовані на території Берегівського району Закарпатської області, у зв`язку з чим Фізична особа підприємець Прохорчук Іван Володимирович зазначає про наявність правових підстав для стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України заборгованості в розмірі 142 680 грн та суми 268,40 грн судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу.

В обґрунтування підсудності вищенаведеної заяви Господарському суду Закарпатської області заявник посилається на приписи ч. 5 ст. 29 ГПК України та зазначає про те, що виконання Договору №1/12-10 від 12.10.2021 було можливим виключно на території Берегівського району Закарпатської області.

Розглянувши матеріали вищенаведеної заяви, суд доходить до висновку, що дана справа не підсудна Господарському суду Закарпатської області з огляду на наступне.

За приписами ст. 149 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

За правилами ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу, місцезнаходженням боржника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44768034) є: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок 9А.

Приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законом передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Водночас за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі; сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, зручне для них. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами в договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме в погодженому сторонами місці.

Слід зазначити, що виконання договірного зобов`язання це вчинення боржником на користь кредитора або третьої особи певних дій, що становлять предмет виконання договірного зобов`язання. Правила визначення місця виконання зобов`язання встановлені ст. 532 Цивільного кодексу України. Відповідно до зазначеної норми місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Поряд із цим, суд зауважує, що предметом поданої стягувачем заяви виступає матеріально-правова вимога про стягнення з боржника заборгованості за виконані роботи, а підставою порушення боржником умов Договору на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 в частині оплати вартості таких робіт. Крім того, спірні правовідносини між сторонами взагалі не пов`язані з нерухомим майном, оскільки укладений між заявником та боржником Договір на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 породжує виключно обов`язки з виконання робіт та оплати за їх фактичне виконання і жодним чином не стосується прав та інтересів щодо об`єкта як нерухомого майна. Об`єктом, який передається однією стороною договору іншій в обмін на грошові кошти, є результат робіт, а не нерухоме майно.

З наведеного випливає, що даний спір був би пов`язаний з місцем виконання договору у разі пред`явлення вимоги про спонукання боржника до виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), втім, як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу, її предметом є вимога про стягнення грошових коштів, а не про фактичне виконання зобов`язань за договором. Тобто зобов`язання, про порушення яких стверджує заявник, не є такими, які через їх особливість належить виконувати тільки в певному місці.

Більше того, умовами укладеного між сторонами Договору на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 не передбачено особливостей щодо сплати заборгованості в чітко визначеному місці, а також не врегульовано питання щодо місця повернення відповідних грошових коштів. У свою чергу, місце виконання боржником зобов`язання щодо оплати вартості виконаних робіт за своїм характером не пов`язане з місцем фактичного виконання останніх, оскільки зазначена сплата проводиться безготівково шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця (заявника, стягувача).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду, термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках ЄСПЛ дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Із огляду на відсутність відомостей щодо узгодження сторонами місця виконання грошового зобов`язання, передбаченого Договором на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ч. 5 ст. 29 ГПК України та доходить висновку про необхідність визначення підсудності спору за загальними правилами.

Частина 5 статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що в разі, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд, не пізніше десяти днів з дня надходження заяви, постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, беручи до уваги відсутність підстав для застосування при визначенні підсудності даного спору приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України, а також враховуючи те, що місцезнаходженням боржника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44768034) є: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок 9А, суд дійшов висновку, що матеріали заяви про видачу судового наказу (справи №907/885/23) підлягають надісланню до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Матеріали заяви про видачу судового наказу б/н від 21.09.2023 (вх. №02.3.1-05/928/23 від 21.09.2023) (справи №907/885/23) Фізичної особи підприємця Прохорчука Івана Володимировича, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення з боржника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ суми 142 680 грн заборгованості за виконані роботи за Договором на виконання робіт №1/12-10 від 12.10.2021 та 268,40 грн судового збору з доданими до неї документами надіслати Господарському суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 44-В) за підсудністю.

2. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

3. Ухвалу надіслати сторонам у справі.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 28.09.2023.

Суддя Пригара Л.І.