СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Харків Справа № 917/1094/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.,

за участю представників сторін:

прокурор: Хряк О.О., службове посвідчення від 01.03.2023 №072721;

від позивача-1: Пономаренко В.І. в порядку самопредставництва на підставі витягу з наказу МОН від 19.02.2020 №52, інформації з ЄДР про юридичну особу;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава,

на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2022, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області в м. Полтаві, повний текст якого складений 21.12.2022 (суддя Безрук Т.М.),

у справі №917/1094/21

за позовом: заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

1) Міністерства оборони України; м. Київ;

2) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава, м. Полтава,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12"), м. Дніпро,

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 6776444,88грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернувся заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтава з позовом до ТОВ "Екотехноінвест" 1) про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 23.07.2020, № 4 від 21.08.2020, № 5 від 17.09.2020, № 6 від 02.10.2020, № 7 від 05.11.2020, № 8 від 19.11.2020, № 9 від 19.11.2020, № 10 від 20.11.2020, № 11 від 23.12.2020, № 13 від 27.01.2021, № 14 від 01.02.2021 до договору № 61 від 30.03.2020 на постачання природного газу; 2) про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 24.07.2020, № 3 від 21.08.2020, № 4 від 17.09.2020, № 5 від 02.10.2020, № 6 від 18.11.2020, № 7 від 20.11.2020, № 8 від 24.11.2020, № 9 від 26.11.2020, № 10 від 23.12.2020, № 13 від 26.01.2021, № 14 від 01.02.2021 до договору № 62 від 30.03.2020 на постачання природного газу 3) про стягнення 6776444,88грн надмірно сплачених коштів за придбання газового палива.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди до договорів про закупівлю укладені за відсутності законодавчо визначених підстав та суперечать приписам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.12.2023 у справі №917/1094/21 змінено назву відповідача - "ТОВ "Екотехноінвест" (ідентифікаційний код 34933742) на нову назву відповідача - "ТОВ "Квінтіс Пром 12" (ідентифікаційний код 34933742).

Позов задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 23.07.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 4 від 21.08.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 5 від 17.09.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 6 від 02.10.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 7 від 05.11.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 8 від 19.11.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 9 від 19.11.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 10 від 20.11.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 11 від 23.12.2020 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 13 від 27.01.2021 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 14 від 01.02.2021 до договору № 61 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 24.07.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 21.08.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 4 від 17.09.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 5 від 02.10.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 6 від 18.11.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 7 від 20.11.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 8 від 24.11.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 9 від 26.11.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 10 від 23.12.2020 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 13 від 26.01.2021 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м.Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Визнано недійсною додаткову угоду № 14 від 01.02.2021 до договору № 62 від 30.03.2020, укладену між КЕВ м. Полтава та ТОВ "Екотехноінвест".

Стягнуто з ТОВ "Квінтіс Пром 12" на користь Прокуратури Полтавської області 49940грн 00коп. - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Залишено без розгляду позов заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в частині вимог про стягнення 6776444,88грн на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава.

Рішення суду мотивоване тим, що при укладенні спірних додаткових угод сторонами не дотримано вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки безпідставно змінено істотні умови Договору, кожного разу при укладенні Додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни природного газу в період виконання умов договору.

Залишаючи без розгляду позов в частині стягнення з відповідача 6776444,88 грн на користь КЕВ міста Полтава, суд першої інстанції з посиланням, в тому числі, на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, зазначив, що КЕВ м. Полтави не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, не є суб`єктом владних повноважень. КЕВ м. Полтава є державною установою, яка утворюється державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділена владними повноваженнями. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі КЕВ м. Полтава є неправомірним.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Полтавської обласної прокуратури, який просить рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2022 у справі №917/1094/21 в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з ТОВ "Екотехноінвест" на користь КЕВ м. Полтава 6776444,88грн скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь апелянта судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що прокурор не наділений повноваженнями на звернення з позовними вимогами про стягнення надмірно сплачених коштів, оскільки КЕВ м. Полтава є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, з питань забезпечення потреби військових формувань Полтавської області, підпорядковується Центральному управлінню інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України, створений органом державної влади - Міністерством оборони України та наділений владними повноваженнями щодо здійснення управлінських функцій. Основним видом діяльності КЕВ м. Полтава є діяльність у сфері оборони.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.09.2023 був присутній прокурор, який наполягав на скасуванні рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з ТОВ "Екотехноінвест" 6776444,88грн та просив стягнути вказані кошти на користь Міністерства оборони України.

Присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції представник Міністерства оборони України вимоги прокурора підтримав.

Представники позивача-2 та відповідача до судового засідання не з`явилися.

КЕВ м. Полтава про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом вручення поштового відправлення копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 про відкладення розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення.

Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 у справі №917/1094/21 надсилалася відповідачу за його юридичною адресою: пр. Поля Олександра, 59, м. Дніпро, 49031; та за адресою, що зазначена відповідачем у його документах: вул. Вікентія Хвойки, б. 18/14, офіс 311, м. Київ, 04080. Поштові відправлення повернулися до суду апеляційної інстанції неврученими у зв`язку з відсутністю адресата.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що явка представників сторін не визначалася обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про розгляд справи за відсутності позивача-2 та відповідача.

Крім того, позивачі та відповідач не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 263 ГПК України, відповідно до якого відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача-1, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2019 КЕВ м. Полтава (замовником) розміщене оголошення про проведення закупівлі UA-2019-11-15-001130-b з предметом: код ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо з очікуваною вартістю 30634620,00грн.

За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону визнано ТОВ "Екотехноінвест" з пропозицією 11165000,00грн з ПДВ.

30.03.2020 між КЕВ м. Полтава (споживачем) та ТОВ "Екотехноінвест" (постачальником) укладений договір на постачання природного газу № 61, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ код за ДК 021.2015 (CPV 2008) - 09120000-6 - Газове паливо (природний газ) у власність споживачеві з 01.04.2020 по 31.12.2020 в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях.

Постачальник передає споживачу газ в обсягах 450 тисяч кубічних метрів. Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись (пп. 1.1.1 договору).

За умовами п. 3.1 договору № 61 від 30.03.2020 постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між постачальником та споживачем. Ціна природного газу за цим договором визначається за 1000 куб.м та з дати укладання договору становить 3190,00грн, з урахуванням податку на додану вартість.

Вартість договору визначається як добуток ціни природного газу та договірних обсягів постачання природного газу, визначених споживачем у додатку 1 цього договору, та становить 1435500,00грн, в т.ч. ПІДВ 239250,00грн. Вартість фактично поставленого споживачу обсягу природного газу, протягом відповідного розрахункового місяця визначається як добуток ціни природного газу та обсягу фактично поставленого споживачу природного газу, за відповідний розрахунковий період, згідно актів приймання - передачі природного газу(п. 3.2 договору).

Згідно з п. 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє в частині постачання природного газу з 01.04.2020 до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що між КЕВ м. Полтава (замовником) та ТОВ "Екотехноінвест" (постачальником) укладено додаткові угоди до договору на постачання природного газу № 61 від 30.03.2020:

- № 1 від 23.07.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.07.2020 становить 3509,00грн;

- № 4 від 21.08.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.08.2020 становить 3859,90грн;

- № 5 від 17.09.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.09.2020 становить 4245,89грн;

- № 6 від 02.10.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.09.2020 становить 4670,48грн;

- № 7 від 05.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.10.2020 становить 5137,52грн;

- № 8 від 19.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.10.2020 становить 5651,27грн;

- № 9 від 19.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.11.2020 становить 6216,36грн;

- № 10 від 20.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.11.2020 становить 6837,96грн;

- № 11 від 23.12.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.12.2020 становить 7440,00грн;

- № 13 від 27.01.2021, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.01.2021 становить 8184,00грн;

- № 14 від 01.02.2021, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.01.2021 становить 8550,00грн.

Тобто, за результатами укладення додаткових угод ціна природного газу за 1000куб.м була збільшена з 3190,00грн до 8550,00 грн.

Крім того, 30.03.2020 між КЕВ м. Полтава (споживачем) та ТОВ "Екотехноінвест" (постачальником) укладений договір на постачання природного газу № 62 від 30.03.2020, відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ код за ДК 021.2015 (CPV 2008) - 09120000-6 - Газове паливо (природний газ) у власність споживачеві з 01.04.2020 по 31.12.2020 в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях.

Постачальник передає споживачу газ в обсягах 3500 тисяч кубічних метрів. Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись (пп. 1.1.1 договору).

За умовами п. 3.1 договору № 62 від 30.03.2020 постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між постачальником та споживачем. Ціна природного газу за цим договором визначається за 1000 куб.м та 01.04.2020 становить 3190,00грн, з урахуванням податку на додану вартість.

Вартість договору визначається як добуток ціни природного газу та договірних обсягів постачання природного газу, визначених споживачем у додатку 1 цього договору, та становить 11165000,00грн. З них: сума згідно кошторисних призначень загального фонду складає 9465000,00грн, в т.ч. ПДВ 1577500,00грн; сума спеціального фонду складає 600000,00грн, в т.ч. ПДВ 100000,00грн; сума за рахунок відшкодування складає 1100000,00грн. Вартість фактично поставленого споживачу обсягу природного газу, протягом відповідного розрахункового місяця визначається як добуток ціни природного газу та обсягу фактично поставленого споживачу природного газу, за відповідний розрахунковий період, згідно актів приймання - передачі природного газу (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє в частині постачання природного газу з 01.04.2020 до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що між КЕВ м. Полтава (замовником) та ТОВ "Екотехноінвест" (постачальником) укладено додаткові угоди до договору на постачання природного газу № 62 від 30.03.2020:

- № 1 від 24.07.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.07.2020 становить 3509,00грн;

- № 3 від 21.08.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.08.2020 становить 3859,90грн;

- № 4 від 17.09.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.09.2020 становить 4245,89грн;

- № 5 від 02.10.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.09.2020 становить 4670,48грн;

- № 6 від 18.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.10.2020 становить 5137,52грн;

- № 7 від 20.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.10.2020 становить 5651,27грн;

- № 8 від 24.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.11.2020 становить 6216,36грн;

- № 9 від 26.11.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.11.2020 становить 6837,96грн;

- № 10 від 23.12.2020, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.12.2020 становить 7440,00грн;

- № 13 від 26.01.2021, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 01.01.2021 становить 8184,00грн;

- № 14 від 01.02.2021, якою встановлено, що ціна природного газу за 1000куб.м з 15.01.2021 становить 8550,00 грн.

Тобто, за результатами укладення додаткових угод ціна природного газу за 1000куб.м була збільшена з 3190,00грн до 8550,00 грн.

Відповідно до довідки Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області від 01.06.2021 про результати процедури закупівлі UA-2019-11-15-001130-b зазначено:

- підставою для внесення змін до укладених договорів в частині збільшення ціни за одиницю товару (природного газу) були експертні висновки Київської торгово-промислової падати (далі - Київська ТПП), в яких повідомлялось про рівень цін, який склався на ринку природного газу, що направлялись замовнику листами ТОВ "Екотехноінвест";

- у вказаних експертних висновках наводяться лише дані про вартість газу на відповідну дату, без розбивки на періоди, у які товариство зверталось із відповідними пропозиціями;

- при вивченні наданих експертних висновків, звіркою цін на дати, що зазначені в експертних висновках з цінами на ті самі дати згідно інформації з офіційного сайту ТБ "Українська енергетична біржа", який використано для надання висновків, встановлено, що дані, зазначені у експертних висновках на відповідну дату, взагалі суперечать даним, вказаним на офіційному сайті ТБ "Українська енергетична біржа";

- вищевказані експертні висновки не підтверджують коливання ціни товару на ринку у сторону збільшення, взагалі не вказують на ціни саме в той період, в якому здійснено вказане збільшення, та не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження факту коливання ціни на товар при укладенні спірних додаткових угод, а тому при їх укладенні порушено визначену Законом граничну межу зміни ціни товару.

Прокурор зазначає, що вказані додаткові угоди укладені позивачем-2 та відповідачем всупереч вимог п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", та підлягають визнанню недійсними, оскільки цими додатковими угодами збільшено ціну за одиницю товару за відсутності належного обґрунтування наявності підстав для внесення таких змін у зв`язку з відсутністю доказів коливання (зростання) ціни на ринку, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача-2 суму надмірно сплачених грошових коштів за вказаними угодами в загальному розмірі 6776444,88грн, що і стало підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.12.2023 у справі №917/1094/21 позов задоволено частково, визнано недійсними додаткові угоди до договорів №61 та №62 від 30.03.2020 та залишено без розгляду позов в частині вимог про стягнення 6776444,88грн на користь КЕВ м. Полтава з підстав, що викладені вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2023 у справі №917/1094/21 оскаржується лише в частині залишення без розгляду позову прокурора про стягнення 6776444,88грн на користь КЕВ м. Полтава.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У позовній заяві прокурором заявлено вимоги про стягнення з відповідача 6776444,88грн на користь КЕВ м. Полтава.

Враховуючи, що набувачем за вказаними позовними вимогами є КЕВ м. Полтава, отже, ці позовні вимоги заявлені в інтересах позивача-2.

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 названого Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Здійснивши аналіз абзацу 1 частини 3 статті 23 названого Закону, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Позов у цій справі Прокурор подав в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Полтави та зазначив, що Полтавська обласна прокуратура листами №15/2-205вих21 від 25.05.2021 та №15/2-206вих21 від 24.05.2021, відповідно, звернулася до Міністерства оборони України та КЕВ м. Полтава з пропозицією самостійно вжити заходи реагування до усунення порушень Закону України "Про державні закупівлі" та оскарження додаткових угод до договорів про закупівлі у судовому порядку, однак на дату звернення з позовом не вжито належних заходів до усунення зазначених порушень.

В обґрунтування підстав для представництва інтересів держави Прокурор зазначав, що джерелом фінансування даної закупівлі є Державний бюджет України. КЕВ м. Полтава - є державною установою, яка створена Міністерством оборони України з метою забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, керівництва їх квартирно-експлуатаційними службами у зоні його відповідальності з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, розвитку системи технічної експлуатації казармено-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності, а також є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Прокурор наголошує, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність додаткових угод до договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі. Виплата коштів у зв`язку з укладенням додаткових угод зумовило витрату коштів, що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення позову.

За доводами прокурора укладення оспорюваних додаткових угод всупереч норм Закону України "Про публічні закупівлі" є прямим порушенням законності в бюджетній сфері. Тому підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є загроза порушень економічних інтересів держави внаслідок укладення незаконних правочинів, чим може бути завдано шкоди бюджету у вигляді незаконних витрат.

Оскільки фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, то у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, адже укладення додаткових угод з порушенням законодавства, порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги прокурора в частині стягнення грошових коштів на користь КЕВ м. Полтава, суд першої інстанції зазначив, що КЕВ м. Полтава не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, не є суб`єктом владних повноважень. Позивач-2 є державною установою, яка утворюється державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділена владними повноваженнями. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі КЕВ м. Полтава є неправомірним.

В апеляційній скарзі прокурор наполягає, що КЕВ м. Полтава є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, з питань забезпечення потреби військових формувань Полтавської області, підпорядковується Центральному управлінню інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України. Головний розпорядник бюджетних коштів Міністерство оборони України. Позивач-2 є державною установою, яка створена Міністерством оборони України, основним видом діяльності є діяльність у сфері оборони, а тому, на думку скаржника, наділений владними повноваженнями щодо здійснення управлінських функцій.

Абзац третій частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

При цьому заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. Разом з цим слід враховувати, що у контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у названому Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 цього Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави (пункт 9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20).

Вказаний висновок було підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

Наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду також знайшли своє відображення і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади.

В постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18 викладено правовий висновок про те, що саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Натомість державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Стосовно терміну "владні управлінські функції", то зміст поняття "владні" полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а "управлінські функції" - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов, повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України.

Частиною 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України визначено, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Служба безпеки України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

За п. 9 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Пунктом 18 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені пунктом 47 статті 2 Бюджетного кодексу України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (підпункт 6.20) та від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 (підпункт 6.22)).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).

Згідно з п. 1 Положення про КЕВ м. Полтави, затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України від 30.06.2021 №254, КЕВ м. Полтава - є державною установою, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації (далі - військових частин) Збройних Сил України у Полтавській області (далі - зона відповідальності). КЕВ м. Полтава підпорядковується Командувачу Сил логістики Збройних Сил України. Безпосереднє керівництво діяльністю КЕВ м. Полтава здійснюється Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України.

За умовами п. 3 Положення основними завданнями КЕВ м. Полтава є: забезпечення військових частин фондами військового містечка земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин та забезпечення цих фондів комунальними послугами та енергоносіями; відновлення казармено-житлового фонду, комунальних споруд та інженерних мереж; забезпечення військових частин квартирним майном; ведення обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов; організація забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей житловими приміщеннями та виплати компенсації за належне для отримання житлове приміщення.

Відповідно до п. 13 Положення КЕВ м. Полтава є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також інші печатки та штампи, необхідні для забезпечення діяльності установи та самостійно несе відповідальність за свою діяльність.

Отже, КЕВ м. Полтава є державною установою, яка утворюється державою для здійснення організації квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, а саме комплексу заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном (відповідно до п. 1.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448).

В той же час, КЕВ м. Полтава не є державним органом чи органом місцевого самоврядування, а аналіз покладених на нього завдань свідчить про те, що він не здійснює жодних владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

КЕВ м. Полтава у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі природного газу за договорами, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару - стороною зобов`язальних правовідносин, в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, та не є суб`єктом владних повноважень.

Водночас слід зазначити, що відповідач є суб`єктом господарювання, а метою його діяльності як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів і одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 ГК України.

Згідно із частиною четвертою статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Отже, у відносинах щодо розрахунків з постачальником природного газу за договором державна установа, яка є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах.

На підставі зазначеного судова колегія дійшла висновку про правомірність висновків суду першої інстанції щодо неможливості представництва прокурором інтересів державної установи, яка не наділена владними повноваженнями, та про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі КЕВ м. Полтава, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Судова колегія не приймає до уваги вимоги прокурора, заявлені у судовому засіданні апеляційної інстанції, 20.09.2023, щодо стягнення 6776444,88грн надмірно сплачених коштів за придбання газового палива на користь Міністерства оборони України, оскільки зміна позовних вимог на стадії апеляційного розгляду процесуальним законодавством не допускається.

Частиною 5 ст. 269 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 зазначено, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає, в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що прокурором до суду першої інстанції не заявлялися позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів саме на користь позивача-1, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх розгляду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2022 у справі №917/1094/21 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2022 у справі №917/1094/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 29.09.2023.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов