ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 912/1263/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Зуєва В. А., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - не з`явилися,

відповідача-3 - Поліщука В. В. (самопредставництво), Іванченка В. В. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кіровоградської області

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 (колегія суддів: Орєшкіна Е. В. - головуючий, Кощеєв І. М., Дармін М. О.) і рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 (суддя Бестаченко О. Л.) у справі

за позовом Бобринецької міської ради Кіровоградської області

до: 1) Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, 2) Кропивницької районної ради Кіровоградської області, 3) Кетрисанівської сільської ради Кіровоградської області

про визнання протиправними та скасування рішень і акта,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У вересні 2022 року Бобринецька міська рада Кіровоградської області (далі - Бобринецька міська рада) звернулася до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, Кропивницької районної ради Кіровоградської області (далі - Кропивницька районна рада), Кетрисанівської сільської ради Кіровоградської області (далі - Кетрисанівська сільська рада), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бобринецької районної ради Кіровоградської області (далі - Бобринецька районна рада) від 21.10.2020 № 492 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району) та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51;

- визнати протиправним та скасувати у частині, що стосується приймання-передачі нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості) у кількості 1 шт., первісною (переоціненою) вартістю 39 858,00 грн, зносом 39 858,00 грн, залишковою вартістю станом на 03.12.2020 0,00 грн, ліквідаційною вартістю 3 985,80 грн, акт приймання-передачі комплексу будівель від 03.12.2020, затверджений розпорядженням Кетрисанівського сільського голови від 03.12.2020 № 13-р "Про затвердження актів з приймання-передачі комплексу будівель (гаражі та бокси відділу освіти) та нежитлової будівлі (будинок дитячої творчості)";

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 39563913; дата, час державної реєстрації: 03.12.2020 16:39:45; підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна комплексу будівель.

1.2. Позовні вимоги Бобринецької міської ради обґрунтовані тим, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій районній раді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51. За доводами позивача, зазначений об`єкт нерухомості знаходиться на території м. Бобринець та підлягає передачі Бобринецькій міській територіальній громаді. Крім того, Бобринецька міська рада звертала увагу на те, що під час проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю державним реєстратором не враховано вимоги пункту 13 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22 позовні вимоги Бобринецької міської ради до Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, Кропивницької районної ради, Кетрисанівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень і акта задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району) та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

Визнано протиправним та скасовано у частині, що стосується приймання-передачі нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості) у кількості 1 шт., первісною (переоціненою) вартістю 39 858,00 грн, зносом 39 858,00 грн, залишковою вартістю станом на 03.12.2020 0,00 грн, ліквідаційною вартістю 3 985,80 грн, акт приймання-передачі комплексу будівель від 03.12.2020, затверджений розпорядженням Кетрисанівського сільського голови від 03.12.2020 № 13-р "Про затвердження актів з приймання-передачі комплексу будівель (гаражі та бокси відділу освіти) та нежитлової будівлі (будинок дитячої творчості)".

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 39563913; дата та час державної реєстрації: 03.12.2020 16:39:45; підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна комплексу будівель.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із недоведеності відповідачами того, що нежитлова будівля (будинок дитячої творчості), розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади.

2.3. Крім того, місцевий господарський суд установив відсутність доказів про надання згоди Бобринецькою міською територіальною громадою на відчуження на користь Кетрисанівської сільської ради зазначеної нежитлової будівлі. При цьому суд урахував, що Бобринецька міська рада зверталася до Бобринецької районної ради з пропозицією передати спільне майно в комунальну власність Бобринецької міської територіальної громади, про що було повідомлено депутатів районної ради під час сесії 21.10.2020.

2.4. За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюване рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492 у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, не відповідає вимогам частини 2 статті 10, частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і цим порушено майнове право позивача на об`єкт спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.

2.5. Водночас суд першої інстанції зазначив, що всі інші позовні вимоги Бобринецької міської ради є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492, а тому дійшов висновку про необхідність їх задоволення.

2.6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 скасовано рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22 в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 39563913; дата та час державної реєстрації: 03.12.2020 16:39:45; підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна комплексу будівель.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Змінено рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22 в частині стягнення з Кетрисанівської сільської ради судового збору за розгляд позовної заяви, та зазначено, що стягненню підлягає судовий збір у сумі 4 962,00 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22 залишено без змін.

2.7. Переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492, Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 та акта приймання-передачі комплексу будівель від 03.12.2020, затвердженого розпорядженням Кетрисанівського сільського голови від 03.12.2020 № 13-р.

2.8. Водночас апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, оскільки, за висновком суду, така позовна вимога не є належним способом захисту порушеного права, і це є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 та рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22 в частині задоволення позовних вимог, до Верховного Суду звернулася Кетрисанівська сільська рада з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Кетрисанівська сільська рада зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Кетрисанівська сільська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Кетрисанівська сільська рада вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/14147/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19.

3.4. Кетрисанівська сільська рада зазначає, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, та посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 09.11.2021 № 466/8649/16-ц.

3.5. При цьому, на думку Кетрисанівської сільської ради, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Кетрисанівська сільська рада зазначає, що з метою уникнення правових колізій та різного тлумачення норм права Верховний Суд під час розгляду подібних категорій справ повинен констатувати або навпаки спростувати факт наявності права комунальної власності районних рад як одноособового власника, якщо навіть такий правовий режим нерухомого майна вказаний у правовстановлюючому документі тієї чи іншої ради.

3.6. Крім того, Кетрисанівська сільська рада просить стягнути з Бобринецької міської ради 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 912/1263/22 у суді касаційної інстанції.

3.7. Бобринецька міська рада у відзиві на касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів - без змін. За доводами Бобринецької міської ради, у матеріалах справи відсутні докази того, що спірна нежитлова будівля задовольняє колективні потреби виключно Кетрисанівської сільської ради.

3.8. 07.09.2023 та 18.09.2023 Верховним Судом зареєстровані клопотання Бобринецької міської ради, направлені 07.09.2023 та 18.09.2023 на офіційну електронну пошту Верховного Суду, в яких заявник просить здійснювати розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 716-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області" до Бобринецького району Кіровоградської області входять адміністративні центри Бобринецької та Кетрисанівської територіальних громад.

4.2. 28.09.2020 Бобринецька районна рада листом № 01-17/147 "Про надання пропозицій" звернулася до голови Бобринецької міської ради з проханням надати до 9.00 год 30.09.2020 пропозиції щодо передачі майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Бобринецької міської ради.

4.3. Рішенням Бобринецької міської ради від 19.10.2020 № 3293 "Про пропозицію щодо передачі нежитлової будівлі (м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51) із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у власність міської об`єднаної територіальної громади" вирішено запропонувати Бобринецькій районній раді Кіровоградської області, управителю майном спільної власності, передати із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до власності Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади майно, включене до Переліку майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, що знаходиться на території міської об`єднаної територіальної громади і задовольняє колективні потреби виключно міської об`єднаної територіальної громади, зокрема, нежитлову будівлю (будинок дитячої творчості), розташовану за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

4.4. Листом від 20.10.2020 № 0342/2654/2 "Про порушення прав та інтересів міської об`єднаної територіальної громади проектами рішень районної ради" Бобринецька міська рада повідомила Бобринецьку районну раду, що не погоджується, у тому числі з проектом рішення, оприлюдненим на офіційному вебсайті районної ради 19.10.2020 "Про надання згоди та про безоплатну передачу приміщень та майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради", який порушує права Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади як співвласника майна.

4.5. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 21.10.2020 Бобринецька міська рада листом № 03-42/2681/2 "Про ініціювання передачі майна спільної власності у власність міської об`єднаної територіальної громади" повідомила Бобринецьку районну раду про внесення пропозицій щодо передачі, у тому числі восьми об`єктів нерухомого майна, із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у власність Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади, у тому числі згідно з рішенням Бобринецької міської ради від 19.10.2020 № 3293 нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), розташованої за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

4.6. Рішенням Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району) та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" надано згоду та безоплатно передано приміщення, серед яких нежитлова будівля (будинок дитячої творчості), розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради.

4.7. Рішенням Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" надано згоду на прийняття та прийнято безоплатно у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщення та майно згідно з переліком приміщень та майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, серед яких нежитлова будівля (будинок дитячої творчості), розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

4.8. Розпорядженням голови Кетрисанівської сільської ради від 03.12.2020 № 13-р "Про затвердження актів з приймання-передачі комплексу будівель (гаражі та бокси відділу освіти) та нежитлової будівлі (будинок дитячої творчості)", у тому числі затверджено акт приймання-передачі майна зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51.

4.9. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.09.2022 щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, рішенням державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності (номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 39563913; дата, час державної реєстрації: 03.12.2020 16:39:45) на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 03.12.2020, виданого комісією Кетрисанівської сільської ради, та рішення Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 зареєстровано право комунальної власності Кетрисанівської сільської ради на об`єкт нерухомого майна.

4.10. Рішеннями Бобринецької районної ради від 07.12.2006 № 62, від 24.06.2011 № 90, від 25.10.2013 № 344, від 05.03.2014 № 401, від 24.03.2017 № 219, від 24.06.2020 № 468 затверджено переліки установ, організацій, приміщень спільної власності територіальних громад сіл, міста району, до яких увійшло спірне майно.

4.11. Господарські суди також зазначили, що рішенням Бобринецької міської ради від 15.07.2016 № 506 "Про відкликання повноважень" вирішено відкликати делеговані Бобринецькій районній раді повноваження з управління майном, що є у спільній власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, одним із співвласників якого є Бобринецька міська об`єднана територіальна громада, утворена в результаті об`єднання Бобринецької міської територіальної громади і Червонодолинської сільської територіальної громади.

4.12. Позивач, вважаючи, що оспорювані рішення та акт порушують майнове право Бобринецької міської територіальної громади на отримання в майбутньому права комунальної власності на об`єкт спільної власності територіальних громад Бобринецького району, звернувся з позовом до Господарського суду Кіровоградської області.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача-3, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги Бобринецької міської ради до Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, Кропивницької районної ради, Кетрисанівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень і акта.

5.4. Підставою позовних вимог, на думку Бобринецької міської ради, є порушення майнового права Бобринецької міської територіальної громади на набуття в майбутньому права комунальної власності на об`єкт спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.

5.5. Водночас колегія суддів враховує, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023, якою частково скасовано рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2022 у справі № 912/1263/22, не оскаржується Кетрисанівською сільською радою в частині відмови у задоволенні позовних вимог Бобринецької міської ради.

5.6. Підставою подання касаційної скарги стала незгода скаржника із оскаржуваними судовими рішеннями господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог.

5.7. Отже, з урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.8. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.9. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

5.10. Частинами 3, 4, 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

5.11. Частиною 2 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

5.12. Згідно з абзацами 1, 2, 3 пункту 10 розділу"Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

5.13. Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21 зазначив, що за своїм змістом норма абзацу 3 пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній до 05.12.2020) має імперативний характер, позаяк у співвідношенні з частиною 8 статті 60 цього Закону встановлює дві виняткові підстави обов`язкового відчуження районною чи обласною радою об`єктів права спільної власності територіальних громад на користь конкретної місцевої територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів, а саме: 1) окремі об`єкти права спільної власності територіальних громад знаходяться на території місцевої територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) зазначені об`єкти задовольняють колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої вони знаходяться. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 925/1846/21.

5.14. Отже, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, передбаченим частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абзацом 3 пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади. Таким чином, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини 2 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст". Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21, від 23.02.2021 у справі № 903/900/21.

5.15. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.16. Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено. що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.17. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із недоведеності відповідачами того, що нежитлова будівля (будинок дитячої творчості), розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади.

5.18. Крім того, місцевий господарський суд установив відсутність доказів про надання згоди Бобринецькою міською територіальною громадою на відчуження на користь Кетрисанівської сільської ради зазначеної нежитлової будівлі. При цьому суд урахував, що Бобринецька міська рада зверталася до Бобринецької районної ради з пропозицією передати спільне майно в комунальну власність Бобринецької міської територіальної громади, про що було повідомлено депутатів районної ради під час сесії 21.10.2020.

5.19. За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюване рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492 у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51, не відповідає вимогам частини 2 статті 10, частини 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і цим порушено майнове право позивача на об`єкт спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.

5.20. Водночас суд першої інстанції зазначив, що всі інші позовні вимоги Бобринецької міської ради є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492, а тому дійшов висновку про необхідність їх задоволення.

5.21. Переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492, Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 та акта приймання-передачі комплексу будівель від 03.12.2020, затвердженого розпорядженням Кетрисанівського сільського голови від 03.12.2020 № 13-р.

5.22. Водночас апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, оскільки, за висновком суду, така позовна вимога не є належним способом захисту порушеного права, і це є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

5.23. Кетрисанівська сільська рада не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, а тому звернулася з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. Кетрисанівська сільська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.24. Пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.25. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/14147/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19.

5.26. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.27. У пункті 39 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

5.28. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладений у пунктах 96, 97, 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.29. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

5.30. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні сформулював нову конструкцію обґрунтування мотивувальної частини рішення суду, зазначивши, що матеріали справи містять численні рішення Бобринецької районної ради без посилання на такі рішення, що, на думку Кетрисанівської сільської ради, свідчить про надмірний формалізм господарського суду. При цьому скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/14147/19.

5.31. З урахуванням доводів скаржника колегія суддів зазначає, що скаржником належним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає надмірний формалізм господарського суду першої інстанції. При цьому зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду свідчить про те, що в ньому наявні посилання на всі рішення позивача та відповідачів, які стосуються предмета позову у справі № 912/1263/23.

5.32. Водночас колегія суддів враховує, що аналогічні доводи щодо надмірного формалізму господарського суду першої інстанції містяться в апеляційний скарзі Кетрисанівської сільської ради на рішення місцевого господарського суду першої інстанції у цій справі. За результатами розгляду цих доводів апеляційний господарський суд, надавши їм оцінку, зробив посилання на відповідні рішення Бобринецької районної ради та зазначив, що рішеннями Бобринецької районної ради від 07.12.2006 № 62, від 24.06.2011 № 90, від 25.10.2013 № 344, від 05.03.2014 № 401, від 24.03.2017 № 219, від 24.06.2020 № 468 затверджено переліки установ, організацій, приміщень спільної власності територіальних громад сіл, міста району, до яких увійшло спірне майно.

5.33. Разом з тим скаржник не зазначає конкретну норму (норми) права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку, на думку скаржника, неправильно застосував господарський суд першої інстанції. Водночас Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу та встановлювати, які саме висновки Верховного Суду та щодо застосування якої саме норми права не було враховано судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 910/13873/21, від 31.05.2022 у справі № 910/3406/21, від 05.07.2022 у справі № 911/3448/20.

5.34. Крім того, скаржник зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Кетрисанівська сільська рада наполягала на обов`язковій явці в судове засідання представників Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, та Кропивницької районної ради, проте суд відмовив у задоволенні клопотання про визнання обов`язковою участі зазначених учасників справи. При цьому скаржник посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19 щодо застосування статей 13, 41, 42, 45, 46, 120, 181 Господарського процесуального кодексу України.

5.35. Розглянувши такі доводи скаржника, колегія суддів визнає їх необґрунтованими з огляду на таке.

5.36. Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судових засіданнях є процесуальним правом учасника справи, а не обов`язком, яким учасник користується на власний розсуд. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 908/1720/21 (908/2570/21), від 19.11.2020 у справі № 904/5607/19, від 23.08.2019 у справі № 910/13094/17.

5.37. При цьому колегія суддів враховує, що Бобринецька районна рада Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, та Кропивницька районна рада зверталися з клопотаннями до Господарського суду Кіровоградської області про розгляд справи № 912/1263/22 без участі їх представників.

5.38. Водночас колегія суддів визнає необґрунтованим посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в наведеній постанові зазначив, що явка позивача у судове засідання, призначене на 09.01.2020, обов`язковою не визнавалась, отже, участь у судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасників справи, яким вони користуються на власний розсуд.

5.39. Крім того, скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Скаржник також завертає увагу на те, що в цьому випадку скасовано документи, які стали підставою для реєстрації права власності Кетрисанівської сільської ради, однак саме право власності Кетрисанівської сільської ради продовжує існувати.

5.40. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, проаналізувавши наведені висновки, визнає такі доводи необґрунтованими, а висновки, які містяться в оскаржуваних судових рішеннях, такими, що не суперечать висновкам, на які посилається скаржник, оскільки на момент звернення із позовом у цій справі позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 № 492, рішення Кетрисанівської сільської ради від 02.12.2020 № 9 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідали ефективному способу захисту, який був визначений положеннями статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

5.41. Водночас апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.12.2020 № 55549047 щодо державної реєстрації права власності, оскільки, за висновком суду, така позовна вимога не є належним способом захисту порушеного права і це є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

5.42. Однак колегія суддів не оцінює такий висновок апеляційного господарського суду, оскільки наведене не охоплюється доводами касаційної скарги та підставами касаційного оскарження, передбаченими положеннями статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.43. Таким чином, посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, є необґрунтованим.

5.44. Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 09.11.2021 № 466/8649/16-ц, з огляду на таке.

5.45. У справі № 653/1096/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку Генічеської міської ради, після припинення трудових відносин відповідачі втратили право на проживання у службовій квартирі, наданій для проживання працівників підприємства. Суди, розглядаючи справу № 653/1096/16-ц по суті позовних вимог, установили, що службова квартира є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Генічеська в особі Генічеської міської ради. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц зазначила, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

5.46. У справі № 488/5027/14-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, оспорювані рішення у відповідній частині прийняті, а державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, передача яких у приватну власність для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд заборонена. Суди, розглядаючи справу № 488/5027/14-ц, установили, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення та вибула з володіння власника поза його волею. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 488/5027/14-ц зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

5.47. У справі № 183/1617/16 спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, Піщанська сільська рада розпорядилася земельною ділянкою державного лісового фонду з перевищенням повноважень, а повноваження щодо розпорядження нею мала Дніпропетровська ОДА. Суди, розглядаючи справу № 183/1617/16, установили, що держава в особі Дніпропетровської ОДА не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, а Піщанська сільська рада відчужила її без вираження на це волі власника. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 183/1617/16 зазначила, що Дніпропетровська ОДА згідно з частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України має право на витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації від Піщанської сільської ради, котра не мала права відчужувати цю ділянку.

5.48. У справі № 466/8649/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем є неправомірною. Суди, розглядаючи справу № 466/8649/16-ц по суті позовних вимог, установили, що відповідач одержав спірне майно за безвідплатними договорами - договорами дарування. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 466/8649/16-ц зазначила, що відповідно до частини 3 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 Цивільного кодексу України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої.

5.49. Натомість у справі № 912/1263/22, яка розглядається, господарські суди встановили, що Бобринецька міська рада не є власником відповідного майна, а тільки листом від 21.10.2020 № 03-42/2681/2 "Про ініціювання передачі майна спільної власності у власність міської об`єднаної територіальної громади" повідомляла Бобринецьку районну раду про внесення пропозицій щодо передачі, зокрема восьми об`єктів нерухомого майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у власність Бобринецької міської об`єднаної територіальної громади, у тому числі згідно з рішенням Бобринецької міської ради від 19.10.2020 № 3293 нежитлової будівлі (будинку дитячої творчості), розташованої за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51. При цьому позовні вимоги у справі № 912/1263/22 були обґрунтовані тим, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій районній раді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Бобринець, вул. Миколаївська, 51. Позивач зазначав, що об`єкт нерухомості знаходиться на території м. Бобринець та підлягає передачі Бобринецькій міській територіальній громаді.

5.50. Отже, наведені встановлені фактичні обставини у цій справі № 912/1263/22 свідчать про те, що правовідносини у справах № 653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, № 183/1617/16, № 466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, є неподібними зі справою № 912/1263/22, що розглядається, з огляду на відмінні предмет і підстави позовів, відмінні установлені фактичні обставини у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин. Крім того, у цій справі № 912/1263/22, та справах № 653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, № 183/1617/16, № 466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, відмінне матеріально-правове регулювання.

5.51. Таким чином, Верховний Суд констатує, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.52. На думку Кетрисанівської сільської ради, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Кетрисанівська сільська рада зазначає, що з метою уникнення правових колізій та різного тлумачення норм права Верховний Суд під час розгляду подібних категорій справ повинен констатувати або навпаки спростувати факт наявності права комунальної власності районних рад як одноособового власника, якщо навіть такий правовий режим нерухомого майна вказаний у правовстановлюючому документі тієї чи іншої ради.

5.53. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.54. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.55. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

5.56. Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

5.57. Однак скаржник у касаційній скарзі не зазначає конкретну норму (ми) права щодо застосування якої (их) відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

5.58. Таким чином, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі та посилаючись на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не врахував, що касаційний суд надає висновки саме щодо питань застосування тих чи інших правових норм в межах чітко визначених підстав касаційного оскарження, а формальне зазначення у тексті касаційної скарги про те, що відсутній висновок Верховного Суду, не відповідає нормам процесуального закону.

5.59. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

5.60. Крім того, колегія суддів, розглянувши доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд залишив без задоволення клопотання Кетрисанівської сільської ради про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, зазначає, що такі процесуальні дії суду відповідають частині 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційний господарський суд установив відсутність виняткових випадків, передбачених зазначеною нормою процесуального права, для прийняття нових доказів.

5.61. При цьому деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін.

7. Судові витрати

Судові витрати за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кіровоградської області залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі № 912/1263/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді В. А. Зуєв

Ю. Я. Чумак