ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/827/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) до Фізичної особи-підприємця Бондаренко Сергія Станіславовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про стягнення 66 078,22 грн

у судове засідання з`явились:

- від позивача представник: Жеброва І.Г. (в режимі ВКЗ);

- відповідач: Бондаренко С.С.

ВСТАНОВИВ:

10.08.2023 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", позивач) до Фізичної особи-підприємця Бондаренко Сергія Станіславовича (далі - ФОП Бондаренко С.С., відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (37 170,00 грн - пені та 28 908,22 грн - штрафу) у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань із поставки товару за договором поставки.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою від 15.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/827/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.09.2023.

22.08.2023 на офіційну електронну пошту господарського суду від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 07.09.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якій заявник просить суд провести дане засідання з використанням власних технічних засобів з Процун О.І. та / або Жебрової І.Г.

Ухвалою від 24.08.2023 заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 918/827/23 задоволено. Постановлено провести судове засідання 07.09.2023 у Господарському суді Рівненської області із представником позивача Процун О.І. та / або Жебровою І.Г. в режимі відеоконференції.

01.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

06.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

07.09.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення, які за своєю суттю є запереченнями на відповідь на відзив.

Ухвалою від 07.09.2023 розгляд справи відкладено на 21.09.2023. Постановлено провести судове засідання 21.09.2023 у Господарському суді Рівненської області із представником позивача Процун О.І. та / або Жебровою І.Г. в режимі відеоконференції.

21.09.2023 у судове засідання з`явилися представник позивача (в режимі ВКЗ) та відповідач, які наполягали на своїх правових позиціях, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 ГПК України, при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Стислий виклад позиції позивача, зазначеної у позовній заяві.

В обґрунтування позовних вимог ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - замовник) зазначає, що ФОП Бондаренко С.С. (далі - постачальник) не виконав своєчасно зобов`язання за Договором поставки № 53-122-01-22-11682 від 05.01.2022, поставив товар на суму 412 974 грн 51 коп. із простроченням на 90 днів.

Відтак позивач просить суд стягнути з відповідача 66 078,22 грн неустойки на підставі п. 9.1. Договору, з яких пеня у розмірі 0, 1 % вартості непоставленої продукції та штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

Стислий виклад заперечень відповідача, зазначених у відзиві.

У відзиві відповідач просить суд відмовити в стягненні пені та штрафу за договором та зазначає, що невиконання зазначеного договору було викликано обставинами непереборної сили.

Одразу після визнання 17.12.2021 відповідача переможцем торгів останнім було 20.12.2021 укладено договір купівлі-продажу із ФОП Лук`яненко В.Ю. про поставку товару, який відповідач мав намір поставити позивачу. 05.01.2022 із позивачем укладено договір, предметом договору була поставка лінолеуму із визначеними технічними характеристиками і габаритами у строк до 31.03.2022. З метою виконання укладеного із позивачем договору поставки № 53-122-01-22-11682, зокрема, для здійснення транспортування товару, відповідач уклав із Сердюк В.П. договір ППХ з послуг перевезення № 001 від 12.01.2022. Скористатись послугами ТОВ такого перевізника як "Нова пошта" не вдалося внаслідок особливостей товару, адже даний перевізник при адресному обслуговуванні приймає/видає відправлення з максимальною довжиною не більше 300 см. Відповідач розраховував певну частину завдань при реалізації умов Договору здійснити за допомогою найманого працівника ОСОБА_1 . Відповідач здійснює підприємницьку діяльність у м. Києві.

Однак, станом на 29.03.2022, відповідач отримав:

- лист від свого орендодавця про те, що приміщення, у якому здійснює підприємницьку діяльність відповідач у зв`язку із воєнним станом закривається; ТОЦ "МЕГА СІТІ" закрито;

- заяву свого найманого працівника ОСОБА_1 про продовження відпустки у зв`язку із воєнним станом на веденням активних бойових дій навколо Києва; відпустку було надано;

- лист від перевізника ОСОБА_2 про те, що у зв`язку із воєнним станом транспортний засіб, на якому мав бути перевезений товар із Києва у м. Вараш для ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" використовується на потреби військового забезпечення, а ОСОБА_2 безпосередньо сам приймає участь у допомозі із оборони м. Києва; транспортування згідно з умовами Договору № 001 від 12.01.2022 з надання послуг з перевезення вантажів було унеможливлене;

- лист від ФОП Лук`яненко В.Ю. про те, що у зв`язку із воєнним станом та бойовими діями безпосередньо навколо місця зберігання товару немає можливості здійснювати вантажні роботи на складі; завантаження товару на виконання умов договору № 6574 від 20.12.2021 було унеможливлене.

З огляду на викладене, як зазначає відповідач, існували обставини непереборної сили, в тому числі пов`язані із збройною агресією Російської Федерації проти України, які унеможливили виконання відповідачем договору, укладеного 05.01.2022 із позивачем. Відповідач прийняв рішення здійснити доставку товару найоптимальнішим способом, однак станом на 29.03.2022 до 31.03.2022 переміщення шляхами із м. Києва до м. Вараш було небезпечним для життя, оскільки транспортні сполучення Житомирською трасою чи через Дмитрівку-Бучу-Ворзель-Немішаєве були небезпечними внаслідок збройної агресії Російської Федерації даними автошляхами у вказаний період. Відтак 31.03.2023 відповідач направив позивачу лист про відтермінування поставки за Договором, зазначаючи про всі форс-мажорні обставини неможливості здійснення поставки лінолеуму, однак жодних додаткових угод у відповідь не отримав. Крім того, на підтвердження настання обставин непереборної сили відповідач покликається на лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 та стверджує, що від 24.02.2022 він як постачальник не мав впевненості та доказів, що ситуація не буде врегульована і тому вірогідність того, що він зможе дотриматися строків та виконати Договір існувала до 29.03.2022.

Поставка виконана у повному обсязі і у відповідній якості, про що свідчить лист від позивача від 01.07.2022.

Водночас позивач прострочив оплату за поставлений відповідачем товар, однак керуючись розумінням ситуації, в які опинились обидві сторони Договору, постачальник не направляв замовнику жодної претензії по сплаті штрафних санкцій, на відміну від ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ".

Стислий виклад позиції позивача, зазначеної у відповіді на відзив.

ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заперечує проти наведених ФОП Бондаренко С.С. обставин, наведених як форс-мажорні, та зазначає, що відповідач мав повну можливість здійснити поставку продукції задовго до 31.03.2022 (останній день поставки за договором) та задовго до введення в Україні воєнного стану (24.02.2022). З огляду на викладене позивач:

- просить суд не брати до уваги лист № 1 від 29.03.2022, оскільки поставка продукції мала бути здійснена з моменту укладання договору 05.01.2022 по 31.03.2023, а лист № 1 від орендодавця приміщення про закриття приміщень, в яких, як зазначає відповідач, він здійснював свою підприємницьку діяльність, в тому числі зберігав і продукцію, що являється предметом поставки за договором, датований 29.03.2022;

- з аналогічних підстав просить суд не брати до уваги заяви найманого працівника ОСОБА_1 про надання відпусток, починаючи з 28.02.2022, оскільки відповідач мав можливість ще з 05.01.2022 до дати 28.02.2022 здійснити поставку продукції;

- зауважує, що відповідач мав можливість разом із своїм контрагентом ОСОБА_2 виконати поставку продукції до ВП «Рівненська АЕС» в період з 12.01.2022 до 24.02.2022, а відтак просить суд не брати до уваги лист перевізника ОСОБА_2 від 29.03.2022 про неможливість здійснити транспортування продукції за договором № 001 від 12.01.2022. Щодо маршрутів доставки товару, то інформація з офіційного веб-сайту Київської ОВА про небезпечні райони Київської області (де проходять зазначені відповідачем маршрути перевезення з м. Києва до м. Вараш) стосується періоду після 24.02.2022,а відповідач міг виконати договір від 05.01.2022 до початку повномасштабного вторгнення РФ;

- зазначає, що здійснивши у грудні 2021 року оплату товару по договору із ФОП Лук`яненко В. Ю. № 6574 від 20.12.2021, ФОП Бондаренко С.С. мав достатню можливість здійснити поставку для позивача по 31.03.2022 включно. При цьому, відповідач повинен був об`єктивно оцінити можливість виконання такого договірного зобов`язання у вказаний договором строк, врахувати ризик настання обставин, що можуть унеможливити виконання взятих на себе зобов`язань. Адже, відповідно до норм статті 42 ГК України, підприємницька діяльність - це господарська діяльність, яка здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик;

- вказує, що договір купівлі-продажу № 6574 від 20.12.2021 між ФОП Бондаренко С.С. та ФОП Лук`яненко В. ГО., укладений після проведення закупівлі, оголошеної ВП «Рівненська ABC»; при цьому ФОП Лук`яненко В.Ю. являлася одним із трьох учасників вказаної процедури закупівлі, проте за результатами аукціону пропозиція ФОП Бондаренко С.С. була визначена найбільш економічно вигідною;

- акцентує увагу, що додаткова угода до договору купівлі-продажу № 6574 від 20.12.2021 між ФОП Бондаренко С.С., та ФОП Лук`яненко В.Ю. про те, що поставка лінолеуму буде здійснена в період 10.06.2022-01.07.2022 при умові звільнення Київської області, була укладена між фізичними особами-підприємцями лише 30.03.2023;

- підкреслює, що ФОП Бондаренко С. С. до листа № 11 від 31.03.2022 про відтермінування строку поставки товару на 30 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану не надав проект додаткової угоди та не надав передбачені договором можливі докази на підтвердження непереборної сили, яка стала причиною порушення договірного зобов`язання (відповідно до пункту 11.4 договору);

- сам по собі факт існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), якою визнається військова агресія рф проти України, відповідно до загальновідомого листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Відповідач повинен надати як сертифікат Торгово-промислової палати України, так і довести сам факт настання саме для нього, як суб`єкта господарювання, форс-мажорних обставин, та довести здатність цих обставин впливати на реальну можливість виконання зобов`язань, передбачених умовами договору № 53-122-01-22-11682 від 05.01.2022.

Стислий виклад заперечень відповідача, зазначених у поясненнях.

ФОП Бондаренко С.С. просить суд відмовити у задоволенні позову та зауважує, згідно п.3.1 Договору продукція поставляється в строк по 31.03.2022. Такі умови не забороняли відповідачу поставити лінолеум будь-якої дати з 05.01.2022 до 31.03.2022, вони лише чітко передбачали обов`язок зробити це не пізніше 31.03.2022. А отже, поставка лінолеуму будь-якої дати у строк від 05.01.2022 по 31.03.2022 не є порушенням умов Договору та залишає за відповідачем право обирати таку дату поставки у межах вищезазначеного строку.

Відповідач не виконав вчасно свої зобов`язання через обставини непереборної сили, щодо яких Договір має окремо визначені умови п. 11.1-11.5 Договору, серед яких військові дії. Легальне визначення форс-мажорних обставин міститься в ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР. Договір був укладений до початку повномасштабного вторгнення, а не після. Отже, відповідач ніяким чином не міг передбачити, оцінити та врахувати подібні ризики, спричинені форс-мажорними обставинами.

Укладення ФОП Бондаренко С.С. договору із ФОП Лук`яненко В.Ю. не заборонено законом, а відповідач діяв в межах законодавства, адже ст. 5 Закону України «Про підприємництво» передбачає, що принципом підприємницької діяльності є самостійний вибір постачальників. Рішення укласти договір із ФОП Лук`яненко В.Ю. обумовлене економічною вигодою та керуючись законним правом вільного вибору постачальника.

Надання проекту додаткової угоди не передбачено умовами Договору, тому відповідач направляючи для позивача лист від 30.03.2022 керувався законодавчими актами України, а саме згідно ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. А сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє сторону про результати її розгляду. Отож, відповідач направив позивачу вчасно 31.03.2022 лист повідомлення та пропозицію врахувати відповідні зміни у Договорі від 05.01.2022. Про те, що позивач знав про надходження такого листа на пошту свідчить переписка, додана самим позивачем до позову. Проте відповідач не отримав жодної відповіді від позивача щодо результатів розгляду.

Відповідач надав лист Торгово промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, де засвідчуються форс- мажорні обставини, який підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності. Такий лист оприлюднений ТПП від 28.02.2022 забезпечив можливість визнати за спрощеною процедурою факт форс-мажору. Відповідач вважає, що виконав своєчасно всі умови Договору, що передбачені дією обставин непереборної сили, і за першої можливості здійснив поставку продукції у повному обсязі та належної якості. А виправданість та доцільність відтермінування поставки лінолеуму в умовах перших тижнів повномасштабного вторгнення засвідчив сукупністю доказів.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.01.2022 між ДП "НАЕК" "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє ВП "РАЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - замовник, покупець) та ФОП Бондаренко С.С. (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-11682 за результатами закупівлі UA-2021-10-22-002894-с (дата аукціону 16.12.2021). Згідно з протоколом № 95 засідання тендерного комітету ВП "Рівненська АЕС" від 17.12.2021 цінову пропозицію ФОП Бондаренка С.С. за результатами аукціону було визначено як найбільш економічно вигідною.

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки № 53-122-01-22-11682 від 05.01.2022 (далі - Договір) відповідач зобов`язувався поставити позивачу продукцію згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до договору, а замовник оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у Специфікації № 1.

Предметом поставки по даному Договору є продукція 44110000-4 Лінолеум, який передбачений специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору).

Місцем виконання даного Договору є місто Вараш Рівненської області (п. 1.4. Договору).

Згідно з п. 2.2. Договору загальна сума Договору становить 412 974 грн 51 коп. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.3. Договору кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації ; 1 до даного договору.

Ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає. (п. 2.4. Договору).

Пунктом 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція поставляється Постачальником в строк по 31.03.2022. Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400. м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДІЇ «НАЕК «Енергоатом».

У відповідності до пункту 8.4 договору поставки датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем.

Строк дії договору поставки-по 31.12.2021 (п. 12.1 договору).

У технічній специфікації (додаток № 1 до Договору) обумовлено вимоги замовника до товару.

Судом встановлено, що 30.06.2022 на виконання умов Договору відповідач поставив для позивача товар відповідної якості та комплектності, що не заперечується сторонами, що підтверджується:

- видатковою накладною № 145-1 від 17.06.2022 на суму 214 365 грн 06 коп.;

- видатковою накладною № 145-2 від 21.06.2022 на суму 198 609 грн 45 коп.

Позивач не відмовився від поставленої продукції, прийняв її на склад, а відтак судом встановлено, що відповідачем виконано зобов`язання з поставки продукції за Договором, однак із простроченням на 90 днів, позаяк поставка товару мала бути здійснена до 31.03.2022, а по факту товар поставлено 30.06.2022.

Пунктом 9.4 договору поставки передбачено, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим.

Як вбачається із матеріалів справи, ВП «Рівненська АЕС» направлено на адресу ФОП Бондаренко С.С. претензію про сплату штрафних санкцій за № 1552/001-юр від 25.01.2023, однак дана претензія залишилися незадоволеними зі сторони відповідача.

У зв`язку з тим, що досудове врегулювання спору не вдалося можливим, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав на вчасну поставку товару за Договором від 05.01.2022.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладених правочинів, які за своєю правовою природою є договорами поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що сторони обумовили між собою строки поставки за договором від 05.01.2022 до 31.03.2022.

Натомість, за Договором відповідач прострочив зобов`язання із поставки товару на 90 днів на суму 412 974 грн 51 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Сторони Договорів на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у пунктах 9.1 Договору від 05.01.2022 обов`язок постачальника, у випадку порушення строків поставки, сплатити замовнику пеню у розмірі 0.1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 7 % вказаної вартості. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань по договору.

Оскільки сторони, укладаючи Договір від 05.01.2022 погодили відповідальність за несвоєчасне виконання постачальником зобов`язань у вигляді вчасної поставки товару у вигляді пені та штрафу, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу заявлено у відповідності до Договору та закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунки пені та штрафу долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача:

- пені за Договором з 01/04/2022 до 29/06/2022 становить 37 170 грн 00 коп. прострочення склало 90 днів;

- штрафу за Договором становить 28 908 грн 22 коп. (прострочення поставки понад 30 діб).

Зважаючи на викладене, враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання виконав несвоєчасно, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (37 170,00 грн - пені та 28 908,22 грн - штрафу).

При цьому, як вбачається із заперечень відповідача, ФОП Бондаренко С.С. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу та пені за Договором внаслідок дій обставин непереборної сили, які не залежали від відповідача, та не дали йому можливості виконати зобов`язання про поставку товару на суму 412 974,51 грн. у строк до 31.03.2022.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленим Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Судом встановлено, що сторони Договору від 05.01.2022 на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. 11.1., 11.2 Договору, що сторона звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язання по договору, коли неможливість виконання безпосередньо викликана дією обставин, що не залежать від волі сторони, які сторона не могла передбачити і застерегти розумними мірами (непереборна сила). До таких обставин належать: стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські безпорядки, дії органів державної влади тощо.

Дія обставин непереборної сили автоматично продовжує термін дії даного договору. Але якщо такі обставини перевищують два місяці, сторони приймають рішення про доцільність продовження виконання даного договору, про що підписується додаткова угода.

Згідно з п. 11.3. Договору від 05.01.2022 сторони зобов`язані повідомити про настання та припинення дії обставин непереборної сили протягом 3-х днів в письмовій формі з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили.

Відповідно до п. 11.4 Договору від 05.01.2022 відповідним доказом наявності обставин непереборної сили та їх тривалості є сертифікат Торгово-промислової палати України згідно з Законом України "Про торгово-промислові палати України" або, відповідно до чинного законодавства, інших компетентних органів.

У відповідності до п. 11.5. Договору від 05.01.2022 неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону посилатися на них.

Стаття 617 ЦК України не обмежує сторони в строках та способах доведення наявності форс-мажору.

У ст. 203 ЦК закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд зауважує, що сторони самостійно дійшли згоди про те, що у випадку настання обставин непереборної сили вони зобов`язані повідомити один одного про настання таких обставин, а у випадку неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили, позбавляють сторону посилатися на них.

При цьому, як вбачається із доказів, наданих відповідачем в якості підтвердження настання обставин непереборної сили, відповідач надав суду:

- лист № 11 від 31.03.2022 направлений для позивача про відтермінування поставки за Договором на 30 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану в країні, у листі відповідач покликаючись на п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України "про публічні закупівлі" просив врахувати відповідні зміни у Договорі від 05.01.2022;

- Лист-роз`яснення Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1;

- договір № 001 від 12.01.2022, укладений між відповідачем та ФОП Сердюком В.П., згідно з яким ФОП Сердюк В.П. як перевізник зобов`язався надати послуги із перевезення вантажу, а саме лінолеуму із м. Київ до м. Вараш (34400. м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДІЇ «НАЕК «Енергоатом»);

- заявку ФОП Бондаренка С.С. до ФОП Сердюка В.П. на перевезення вантажів № 1 від 12.01.2022 до договору № 001 від 12.01.2022;

- копію свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на автомобіль Volksvagen Crafter (номерний знак НОМЕР_2 ); посвідчення водія ОСОБА_2 ;

- лист від перевізника ОСОБА_2 від 29.03.2022 про те, що у зв`язку із воєнним станом транспортний засіб, а саме автомобіль Volksvagen Crafter (номерний знак НОМЕР_2 ) задіяний у забезпеченні потреб особового складу військової частини, а ОСОБА_2 безпосередньо сам приймає участь у допомозі із оборони м. Києва і про те, що транспортування згідно з умовами Договору № 001 від 12.01.2022 з надання послуг з перевезення вантажів унеможливлене; підтвердження того що розпорядженням Київського міського голови № 496 від 13.06.2023 ОСОБА_2 відзначено нагрудним знаком "За сприяння обороні Києва"; довідки видані ОСОБА_2 від 01.03.2022, від 14.03.2022, від 01.03.2022 що підтверджують активну участь ОСОБА_2 в обороні міста Києва;

- лист-відповідь ТОВ "Нова пошта" ФОП Бондаренку С.С. на його звернення № 03895 від 22.08.2023 про те, що відповідно до положення п. 3.5. Умовами надання послуг ТОВ "Нова пошта" при адресному обслуговуванні приймаються/видаются відправлення фактичною або об`ємною вагою не більше ніж 1000 кг на одне місце та з максимальною довжиною не більше ніж 300 см, висотою та шириною не більше ніж 170 см, габарити вказані з урахуванням упаковки;

- договір купівлі-продажу товару № 6574 від 20.12.20210, укладений між ФОП Бондаренком С.С. та ФОП Лук`яненко В.Ю. про поставку лінолеуму 44110000-4 на суму 403 446 грн 19 коп., специфікацію до даного договору із визначеною кількістю, номенклатурою, ціною товару, що має бути поставлена покупцю до 29.03.2022 включно; додаткову угоду до даного договору від 30.03.2022, якою сторони обумовили поставку товару у строк з 10.06.2022 по 01.07.2022 за умови, що Київська область буде звільнена від окупації повністю, яка триває станом на 30.03.2022, за інакших обставин товар буде відвантажено після припинення або скасування воєнного стану в Україні;

- платіжні доручення № 688 від 23.12.2021 на суму 203 446 грн 19 коп. та № 688 від 23.12.2021 на суму 203 446 грн 19 коп., № 705 від 12.01.2022 на суму 193 472 грн 00 коп., що підтверджують оплату ФОП Бондаренком С.С. за товар для ФОП Лук`яненко В.Ю.;

- лист № 78 від 29.03.2022 до ФОП Лук`яненко В.Ю. про те, що у зв`язку із воєнним станом та бойовими діями безпосередньо навколо місця зберігання товару немає можливості здійснювати вантажні роботи на складі; завантаження товару на виконання умов договору № 6574 від 20.12.2021 необхідно відтермінувати на 10 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану в Україні;

- видаткові накладні № 6574 від 10.06.2023 про поставку від ФОП Лук`яненко В.Ю. для ФОП Бондаренка С.С. лінолеуму на суму 403 446 грн 19 коп.;

- заяву ОСОБА_1 до ФОП Бондаренка С.С. від 28.02.2022 про надання відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку із воєнним станом тривалістю з 01.03.2022 по 28.03.2022;

- заяву ОСОБА_1 до ФОП Бондаренка С.С. від 29.03.2022 про продовження відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку із воєнним станом тривалістю з 29.03.202 по 31.05.2022;

- накази ФОП Бондаренка С.С. від 28.02.2022 про надання Овсієнку В.І. відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін з 01.03.2022 по 28.03.2022; від 29.03.2022 про продовження ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін з 29.03.2022 по 31.05.2022;

- документи податкової звітності ФОП Бондаренка С.С. за 1 квартал 2022;

- договір № 12/2022 від 04.01.2022 оренди (найму) нежитлового приміщення, укладений між ФОП Бондаренко С.С та ФОП Бондаренко Є.В., предметом якого є те, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування під торгівлю частину нежитлового приміщення загальною площею 79, 4 кв..м в будівлі ТОЦ "МЕГА-СІТІ" за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, буд. 19; акт приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду від 04.01.2022; акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 до 21.08.2023;

- лист ФОП Бондаренко Є.В. до ФОП Бондаренка С.С. № 1 від 29.03.2022 із повідомленням про те, що у зв`язку із введенням воєнного стану керівництво ОСББ "Харківське шосе" прийняло рішення про закриття ТОЦ "МЕГА СІТІ" для діяльності працівників, крім тих, хто має бажання використовувати дану будівлю як укриття. ФОП Бондаренко Є.В. проінформувала ФОП Бондаренка С.С. про те, що станом на 29.03.2022 і до кінця поточного місяця останній не зможе використовувати приміщення у підприємницьких цілях згідно з договором № 12/2022 від 04.01.2022;

- лист ФОП Бондаренко Є.В. до ФОП Бондаренка С.С. № 21/08 від 21.08.2023 із повідомленням про те, що у зв`язку із введенням воєнного стану керівництво ОСББ "Харківське шосе" прийняло рішення про закриття із 25.02.2022 ТОЦ "МЕГА СІТІ" на невизначений період;

- витяг із картографічного сервісу від компанії Google, Google map;

- оперативна інформація на Київщині станом на 29.03.2022, станом на 30.03.2022; станом на 31.03.2022

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання».

Суд дійшов висновку, що докази надані відповідачем про те, що ним не здійснювалася лінолеуму (який відповідач зобов`язався поставити позивачу за договором від 05.01.2022) ні в кого іншого, аніж як у ФОП Лук`яненко В.Ю. більш вірогідніші, аніж насправді відповідач також здійснював закупівлю такого лінолеуму у інших суб`єктів господарювання.

Крім того, суд приймає до уваги докази, надані відповідачем, що транспортування означеного лінолеуму (який відповідач зобов`язався поставити позивачу за договором від 05.01.2022) повинно було здійснене перевізником ФОП Сердюком В.П.

Водночас відповідач не надав суду доказів того, що найманим працівником у нього є лише ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи відповідач повідомив позивача листом від 31.03.2022 про настання обставин непереборної сили та неможливість поставки товару із м. Київ у м. Вараш у строк до 31.03.2022 внаслідок збройної агресії РФ та ведення бойових дій у м. Києві та навколо автошляхів, якими можна було б доставити лінолеум для позивача із м. Києва, де здійснює підприємницьку діяльність відповідач.

Водночас щодо покликань відповідача на неможливість виконання зобов`язання з поставки товару за Договором від 05.01.2022 та як наслідок необхідності відмови у позові в частині стягнення штрафу та пені за цим договором з підстав форс-мажору суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Приписами ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд доходить таких висновків.

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими докази на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а поважних причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24.02.2022 воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28.02.2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності відповідач у відзиві на позов посилаючись на введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість поставки товару для позивача за Договором від 05.01.2022.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відтак, саме лише твердження відповідача про те, що непоставка товару (лінолеуму на суму 412 974 грн 51 коп. сталася з причин настання форс-мажорних обставин, та пов`язана з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану є необґрунтованим. Докази, надані відповідачем, які свідчать про неможливість контрагентів відповідача поставити товар не є належними та допустимими в розумінні п. 11.3. Договору від 05.01.2022.

Адже виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчував би наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за Договором від 05.01.2022, а відповідач у судовому засіданні стверджував, що не звертався з заявою про отримання такого документу.

Водночас суд відхиляє аргументи, наведені позивачем у відповіді на відзив про те, що оскільки умови договору не забороняли відповідачу поставити лінолеум будь-якої дати з 05.01.2022 до 31.03.2022, а відтак що всі аргументи відповідача про наявність у нього форс-мажорних обставин, пов`язаний із військовою агресією РФ проти України є безпідставними. Відповідач не знав і не міг знати про те, що у нього виникнуть обставини, які унеможливлять виконання зобов`язання за Договором. А отже, поставка лінолеуму будь-якої дати у строк від 05.01.2022 по 31.03.2022 не є порушенням умов Договору та залишає за відповідачем право обирати таку дату поставки у межах вищезазначеного строку.

Проте слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати чи сплачувати кошти, поставляти товар.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Також, суд зазначає, що відповідачем не доведено належними засобами доказування обставину звернення до органів ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) щодо неможливості виконання зобов`язання з поставки товару за Договором від 05.01.2022 та видачі органами ТПП сертифікату про такі обставини.

Суд констатує, що у Договорі від 05.01.2022, укладеним між позивачем та відповідачем, відсутня посилання на те, що виконання даного Договору залежиться від будь-яких третіх осіб або виконання будь-яких інших договорів.

Відповідач, укладаючи даний Договір гарантував, що передасть лінолеум до 31.03.2022. Водночас лінолеум, який відповідач зобов`язаний був передати для позивача не є індивідуально-визначеним майном, не є певної торгової марки тощо, а просто наділений технічними характеристиками, а відтак відповідач міг вжити заходів щодо недопущення прострочення поставки товару.

У Договорі від 05.01.2022 не вказано, що виконання даного договору укладеного між позивачем та відповідачем залежить від виконання Договорів укладених між відповідачем та ФОП Лук`яненко В.Ю., ФОП Сердюком В.П. чи ФОП Бондаренко Є.В.

Відповідач не довів, що у нього була відсутня можливість закупити лінолеум у іншого постачальника, а не обов`язково у ФОП Лук`яненко В.Ю., а також що у нього була відсутня можливість поставити лінолеум з допомогою іншого перевізника, аніж ФОП Сердюка В.П. та недопустити прострочення виконання зобов`язання зі свого боку.

Із поведінки відповідача вбачається, що відповідач не здійснив всіх можливих дій спрямованих на виконання договору, укладеного між ним та позивачем.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про конкретну дату, із якої у відповідача припинилися форс-мажорні обставини, на які він покликається.

Відтак суд критично сприймає твердження відповідача щодо відсутності його вини у неможливості поставки лінолеуму за договором від 05.01.2022.

Відповідач не довів суду, що вчиняв будь-які дії щодо недопущення прострочення виконання зобов`язання.

Суд зауважує, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З огляду на викладене, за результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення штрафу та пені у загальному розмірі 66 078 грн 22 коп. є обґрунтованими.

При перевірці вказаного розрахунку господарський суд встановив, що позивач правомірно та належним чином здійснив розрахунок пені та штрафу за Договором, який є обґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. (зазначене узгоджується із правової позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013.

Подібні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав зобов`язання, передбачені договором від 05.01.2022 у повному обсязі, однак із простроченням на 90 днів.

При цьому суд враховує те, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення поставки лінолеуму.

Крім того, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності в результаті дій саме відповідача, позивачем не надано.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, з огляду на настання строку поставки товару під час окупації міста Києва, де здійснює підприємницьку діяльність відповідач, суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу на 50 %.

Щодо інших доказів, доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх позицій, з огляду на відсутність підстав для висновку про те, що порушення відповідачем зобов`язання за Договором мало наслідком значні збитки для позивача, суд, повно та всебічно перевіривши доводи відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для часткового зменшення розміру належних до сплати пені у розмірі 37 170 грн 00 коп. на 50 %, до 18 585 грн 00 коп. та штрафу у розмірі 28 908 грн 22 коп. на 50 % до 14 454 грн 11 коп., що за обставин цієї справи не призводить до нівелювання значення неустойки як відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

При цьому суд також бере до уваги, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру кредитор не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 33 039 грн 11 коп. неустойки , з яких - 18 585 грн 00 коп. пеня та 14 454 грн 11 коп. штраф.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 66078 грн 22 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з даними майновими вимогами позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 684 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № 8850 від 03.08.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані, однак суд з власної ініціативи дійшов висновку про зменшення неустойки на 50 %, відтак дана обставина не впливає на розмір судового збору. Отже, розмір судового збору становить 2 684 грн 00 коп., який покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" до Фізичної особи-підприємця Бондаренко Сергія Станіславовича про стягнення 66 078,22 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бондаренко Сергія Станіславовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) 33 039 (тридцять три тисячі тридцять дев`ять) грн 11 коп. (з яких - 18 585 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп. пеня, 14 454 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн 11 коп. штраф).

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бондаренко Сергія Станіславовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "25" вересня 2023 року

Суддя Романюк Ю.Г.