ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м.Дніпро

Справа № 904/1538/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

секретар судового засідання: Михайлова К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 (прийняту суддею Примаком С.А.) у справі № 904/1538/22

за заявою Акціонерного товариства "Мегабанк"

до боржника ОСОБА_1

про визнання грошових вимог на суму 17 014,99 грн та 5 368,00 грн судового збору

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

До господарського суду 06.04.2023 за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 про визнання грошових вимог на суму 17 014,99 грн та 5 368,00 грн судового збору.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 у цій справі, визнано частково грошові вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 на суму 5 368,00 грн (судовий збір) - позачергово та 10 000,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заявлених вимог суд першої інстанції виходив з тих обставин, що заявником не надано належного обґрунтування вказаного розрахунку щодо нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Зокрема заявником не зазначено розмір відсотків, що нараховувалися на тіло кредиту та підстави нарахування (посилання на відповідний пункт договору).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Мегабанк" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 у справі № 904/1538/22, в якій просить скасувати ухвалу в частині не визнання/не задоволення грошових вимог Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 ; ухвалити нове рішення, яким визнати АТ "МЕГАБАНК" кредитором ОСОБА_1 на суму вимог 7 014,99 грн та включити в перелік кредиторів у відповідній черговості.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що між АТ "МЕГАБАНК" та ОСОБА_1 укладено Додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB. 2021.0001.11537 з усіма змінами та доповненнями згідно з умов якого ОСОБА_1 було погоджено суму максимального ліміту кредитної лінії 200 000,00 грн зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі базової ставки 56,00 % та ставки у пільговий період у розмірі 0,0001 % річних згідно умов договору. А також сторонами було погоджено процентну ставку яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 80,0 % річних від простроченої суми за весь період прострочення.

За доводами скаржника, між АТ "МЕГАБАНК" та ОСОБА_1 було погоджено всі істотні умови договору, що підтверджено підписами сторін.

АТ "МЕГАБАНК" перед ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо видачі Кредиту за Кредитним договором виконав належним чином. Водночас, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором за Кредитним договором виконував неналежним чином, що підтверджено виписками по рахункам та розрахунком заборгованості.

Апелянт вказує, що у заяві з вимогами до боржника АТ "МЕГАБАНК" зазначало, що загальна сума вимог АТ "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB. 2021.0001.11537 від 27.04.2021 становить 17 014,99 грн та складається із: основний борг - 9 995,38 грн.; відсотки - 7 019,61 грн.

На переконання скаржника, виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

В той же час, на підтвердження своїх вимог за договором № TDB. 2021.0001.11537 від 27.04.2021 АТ "МЕГАБАНК" до заяви з грошовими вимогами надало розрахунок заборгованості та виписки по рахункам за договором № TDB. 2021.0001.11537.

На думку скаржника, сплата боржником заборгованості по тілу кредиту та відсотків за договором № TDB. 2021.0001.11537 від 27.04.2021 підтверджує той факт, що боржник визнавав факт укладення договору та виконував його умови до 11.11.2021.

Також апелянт зазначає, що матеріали справи містять копію договору № TDB. 2021.0001.11537 від 27.04.2021, однак суд першої інстанції не дослідив вказаний договір та безпідставно відмовив у визнання грошових вимог АТ "МЕГАБАНК" на суму 7 014,99 грн.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, про відкриття апеляційного провадження повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Мегабанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 у справі № 904/1538/22; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.09.2023 о 15:00 год.

У судовому засіданні 28.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

До Господарського суду Дніпропетровської області 16.06.2022 надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів; призначено керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Колошина В.П. (свідоцтво №582 від 26.03.2013).

На Веб-сайті Вищого господарського суду України 01.11.2022 оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 для заявлення кредиторами грошових вимог до боржника.

До господарського суду 06.04.2023 за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 про визнання грошових вимог на суму 17 014,99 грн та 5 368,00 грн судового збору.

Грошові вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 обґрунтовані наявною заборгованістю за договором №TDB.2021.0001.11537 від 27.04.2021 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Так, частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.

Частиною першою ст. 122 КУзПБ визначено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Згідно приписів п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Частиною 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною 1 статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2021 у справі № 814/803/17 зазначила, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

З огляду на правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений в постановах від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15 та від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено на кредитора.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі № 904/2394/18, наведено правовий висновок, що на стадії звернення кредитора з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.07.2022 у справі № 904/4608/21 зауважив, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Зазначена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду також у постановах від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи №910/4994/18).

Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19).

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Наведені висновки кореспондуються із правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.03.2018 у справі № 909/453/16, а також у постановах від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 27.07.2020 у справі №904/2104/19 (п. 21) про те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що саме первинними документами підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір (або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору - тобто про заборгованість боржника перед кредитором); саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та для визнання грошових вимог цього кредитора.

При цьому, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 26.07.2022 у справі № 904/4608/21).

Як зазначено вище, грошові вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 обґрунтовані наявною заборгованістю за договором №TDB.2021.0001.11537 від 27.04.2021 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.

Боржником до матеріалів справи було додано копію договору №TDB.2021.0001.11537 від 27.04.2021 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.

Разом з тим, із доданого документу не можливо встановити умови договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових осіб todobank, що як вірно зазначено судом першої інстанції, позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість та вірність нарахованих процентів за користування кредитом.

Із доданих до заяви з грошовими вимогами розрахунку заборгованості та виписки по рахунку не можливо встановити, а ні обґрунтований розмір відсотків, що нараховувалися на тіло кредиту, а ні підстави нарахування (посилання на відповідний пункт договору), а ні періоди нарахування таких відсотків.

Матеріали справи містять копію Додатку № 9 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank у вигляді Паспорту споживчого кредиту, проте, такий додаток не містить підпису боржника, а отже не є належним доказом у справі.

Згідно із положеннями статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №916/1813/16.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 р. у справі 927/313/18, від 11.09.2019 р. у справі № 902/1260/15, від 25.02.2019 у справі № 909/327/18.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують вимоги кредитора до боржника можуть відповідні договори, угоди, свідоцтва про передачу прав вимоги, первинні документи.

Разом з тим, як зазначалося заявником не надано до суду умов до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових осіб todobank, якими останній обґрунтовує свої вимоги до боржника, зокрема на підставі яких здійснювалося нарахування процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, заявником не дотримано вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, що у свою чергу унеможливлює встановити факт виникнення грошового зобов`язання боржника перед кредитором в частині нарахованих відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За частинами 2 та 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено належного обґрунтування вказаного розрахунку щодо нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до поданих керуючим реструктуризацією боргів та боржником повідомлень про розгляд даних грошових вимог, останніми визнано суму боргу за вказаним кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн (сума основного зобов`язання).

Таким чином, грошові вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" до боржника ОСОБА_1 підлягають частковому визнанню на суму 5 368,00 грн (судовий збір) - позачергово та 10 000,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів. Решта вимог підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, доводи скаржника спростовуються вищевикладеним та змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 у справі № 904/1538/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 у справі № 904/1538/22 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Мегабанк".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.10.2023.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко