ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/76/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Турук Д.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Пальчик В.Л., за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97

на рішення Господарського суду Одеської області

від 12 травня 2023 року (повний текст складено 16.05.2023)

по справі №916/76/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікс"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97

про стягнення 653 616,09 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.09.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Артікс" (також - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Шляховик - 97» (також - відповідач) про стягнення з останнього 653 616,09 грн., з яких 507 830,00 грн. - сума основного боргу, 130 004,48 грн. - сума інфляційних втрат, 15 781,61 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Артікс" посилається на невиконання відповідачем умов Договору поставки від 01.04.2021 № в частині оплати отриманого товару, у встановлений договором термін, в зв`язку з чим на суму основного боргу позивачем нараховано 130 004,48 грн. інфляційних втрат, та 15 781,61 грн. 3% річних, згідно з ч.2 ст.265 Цивільного Кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 (Волков Р.В.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікс" до Товариства з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97 про стягнення 653 616,09 грн. задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 507 830,00 грн. основного боргу, 130 004,48 грн. інфляційних втрат, 15 781,61 грн. 3% річних та 9 804,24 грн. витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд Одеської області дійшов до висновку про доведення позивачем обставин, на які він посилається, належними, достатніми та допустимими доказами.

Так, місцевим господарським судом було встановлено, що у матеріалах справи наявні видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, які засвідчують здійснення поставки обумовленого товару на користь відповідача. Також місцевий господарський суд врахував визнання відповідачем основного боргу у розмірі 507 830,00 грн.

Також, судом першої інстанції було перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і встановлено що вони є правильними, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ Шляховик - 97 звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 частково та ухвалити нове, із відмовою у задоволенні позивних вимог ТОВ Артікс у частині стягнення з ТОВ Шляховик-97 нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних після 24.02.2022; суму судового збору розділити пропорційно задоволеним вимогам та стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 14 706,37 грн. за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ Шляховик-97 вважає, що оскаржуване рішення винесено формально, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неврахуванням доказів, наданих сторонами у даній справі, що призвело до необґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Відповідач не заперечує проти факту поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97, проте наполягає на тому, що стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 145 786, 09 грн. після 24.02.2022 є незаконним, оскільки судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що отриманий за договором від 01.04.2021 № товар - дизельне паливо знаходиться на окупованій території: м. Сєвєродонецьк Луганської області, що позбавляє відповідача можливості використовувати останнє. При цьому, дане дизельне паливо є необхідною складовою в господарській діяльності відповідача виготовлення продукції (бітумної емульсії), реалізуючи яку він мав можливість розрахуватися за поставлений товар. Проте, внаслідок бойових дій та агресією Російської Федерації на території України за вищевказаною адресою було значно пошкоджено та зруйновано майно підприємства, тому відповідач наразі не має можливості працювати в повному обсязі, випускати власну продукцію, що значно впливає на платіжну спроможність підприємства, основною діяльністю якого є виробництво неметалевих мінеральних виробів.

З посиланням на норми ст. 617 Цивільного кодексу України, апелянт, наполягає на тому, що він не відмовляється від виконання зобов`язання, а мова йде лише про можливість звільнення відповідача від нарахування 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи введення в Україні воєнного стану, який впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків відповідачем. У підтримання своєї позиції ТОВ Шляховик - 97 звертається до позиції господарського суду у справі №924/278/22 та зазначає, що з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд апеляційної інстанції повинен відмовити у задоволених судом першої інстанції вимогах позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Апелянт наполягає на нормативному врегулюванні питання щодо звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій у період дії в Україні воєнного стану, посилаючись на п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування".

Решта доводів апеляційної скарги є аналогічною доводам відзиву ТОВ Шляховик - 97 на позовну заяву, який міститься у матеріалах справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Шляховик - 97 на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 та призначено її розгляд на 17 серпня 2023 року о 14:30 год.

05.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ Артікс надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, позивач зазначає, що обов`язок по сплаті боргу, так само як і відповідальність за його невиконання, виникла у відповідача до початку введення військового стану на території України, а тому посилання останнього на відповідні умови договору поставки (п. 8.1) є лише підставою для уникнення такої відповідальності. На переконання ТОВ Артікс, наведені апелянтом доводи не можуть бути покладені в основу рішення щодо наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання договору. У зв`язку з цим, позивач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ Шляховик - 97 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою суду від 07.08.2023 задоволено заяву представника ТОВ «Артікс» - адвоката Пальчика В.Л. про надання йому можливості взяти участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon; визначено провести судове засідання у справі №916/76/23 в режимі відеоконференції.

16.08.2023 від ТОВ Шляховик - 97 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що у зв`язку із заміною представника відповідача, новому представнику потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи.

Судове засідання у справі №916/76/23, призначене на 17.08.2023 о 14:30 год., не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Разюк Г.П. з 15.08.2023 по 27.08.2023 у відпустці.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.08.2023 учасників справи №916/76/23 повідомлено про те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі відбудеться 27 вересня 2023 року о 10:30 год.; розгляд справи №916/76/23 буде здійснено в режимі відео конференції.

26.09.2023 від ТОВ Шляховик - 97 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №916/76/23 на іншу дату, в якому представник відповідача, посилаючись на те, що він є представником в іншій справі - №909/717/23, яка призначена до розгляду на 27.09.2023 об 11:00 у Господарському суді Івано-Франківської області, не має змоги бути присутнім у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду в судовому засіданні при розгляді справи №916/76/23.

Судова колегія, розглянувши клопотання представника відповідача, відмовляє в задоволенні останнього, з огляду на наступне.

Представник відповідача був своєчасно, а саме 01.09.2023, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи 27.09.2023, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.08.2023 за штрих-кодовим ідентифікатором 298 (адреса: вул. Романа Кармена, 21, м. Одеса). Відповідно, апелянт мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.

Окремо судова колегія звертає увагу на те, що ухвала Господарського суду Івано-Франківської області щодо відкладення у справі №909/717/23 підготовчого засідання на 27.09.2023 об 11:00 год. була винесена 11.09.2023, тобто, пізніше, ніж ухвала суду апеляційної інстанції, що надавало представнику можливість узгодити із Господарським судом Івано-Франківської області наступну дату розгляду справи №909/717/23.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (тобто, крім стаціонарної комп`ютерної техніки, це можуть бути, наприклад: ноутбук, планшет та мобільний телефон), що надає можливість користувачу бути мобільним та автономним у період, коли він позбавлений можливості бути присутнім у залі судового засідання за місцем розташування будівлі відповідного суду. Однак, представник ТОВ Шляховик - 97 не скористався таким правом, як і не скористався правом ознайомиться з матеріалами справи №916/76/23, про що він зазначав, аргументуючи клопотання про відкладення, яке було заявлено 16.08.2023.

Також колегія суддів відзначає, що відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не наведено жодних об`єктивних причин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності його представника. До того ж, клопотання відповідача не містять посилань на необхідність дослідження нових доводів по справі, окрім тих які визначені в апеляційній скарзі. Позиція сторони відповідача висвітлена в апеляційній скарзі. Строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які приймають участь в засіданні суду апеляційної інстанції; відсутність представника відповідача (апелянта) у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки відповідача не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки ним не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які він не мав можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.

При цьому, відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023, присутність сторін у судових засіданнях судом не визнавалась обов`язковою.

Водночас, колегія суддів зазначає про те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

27.09.2023 у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) прийняв участь представник ТОВ «Артікс», який заперечував проти доводів апеляційної скарги та, виклавши свою правову позицію по справі, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі як обґрунтоване та законне.

Представник ТОВ Шляховик - 97 у зазначене судове засідання не з`явився, що у розумінні норми ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у відпустці з 07.03.2023 по 17.04.2023, перебуванням суддів-членів колегії Колоколова С.І. та Разюк Г.П. у щорічній відпустці з 26.06.2023 по 28.07.2023, а головуючого судді Савицького Я.Ф. з 03.07.2023 по 04.08.2023, а також з огляду на принцип незмінності складу суду та на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97 на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення даної справи.

У судовому засіданні 27.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2021 між ТОВ "Артікс" (Постачальник) та ТОВ «Шляховик - 97» (Покупець) був укладений договір поставки № (а.с.7-10, далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу паливно-мастильні матеріали, а відповідач зобов`язався прийняти їх та оплатити вартість вказаного товару на умовах Договору.

За положеннями п. 3.1 Договору Покупець зобов`язаний своєчасно та на умовах цього Договору оплачувати вартість товару, який поставляється за даним Договором.

Моментом поставки та переходу права власності на товар є момент фактичного приймання-передачі товару сторонами (представниками сторін). Для цілей даного Договору та цілей податкового та бухгалтерського обліку сторони домовились, що «моментом поставки» партії товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортної або видаткової накладної (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.7 Договору, за результатом приймання-передачі партії товару сторони підписують видаткову накладну.

Пунктом 6.2.1 Договору сторони встановили, що розрахунки за Договором здійснюються у національній валюті України у безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок позивача протягом 30ти днів з моменту поставки відповідної партії товару.

Приписами п. 7.1 Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з даного Договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. 8.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання, або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим Договором, якщо воно сталося внаслідок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Сторона, що не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання за цим Договором внаслідок форс-мажорних обставин, повинна протягом 3-х денного терміну з моменту їх настання письмово повідомити іншу сторону про існуючі перешкоди та їх вплив на виконання зобов`язань за цим Договором, і не пізніше 5-ти денного терміну надати належні докази існування таких обставин (п. 8.3 Договору).

За умовами п. 8.4 Договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про такі обставини позбавляють можливості посилатись на них як на підставу для звільнення від відповідальності.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору, позивач свої договірні зобов`язання виконав, надавши відповідачеві дизельне пальне на загальну суму 507 830 грн., що підтверджується видатковими накладними №79 від 18.10.2021 та №79 від 01.11.2021, (а.с. 11-12), товарно-транспортними накладними на відпуск нафтпродуктів №ДК 10/18-002 від 18.10.2021 та №ДК 11/01-003 від 01.11.2021 (а.с.15-16). Вказана господарська операція також відображена у підписаному сторонами акті звірки (а.с.21) та не заперечується відповідачем.

Посилаючись на те, що станом на момент подачі позову у даній справі, строк на оплату поставленого товару настав, а відповідач порушив свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару, ТОВ «Артікс» звернулось до господарського суду із позовом про стягнення основної заборгованості у сумі 507 830,00 грн. Водночас, у в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманого Товару, ТОВ «Артікс», відповідно до умов Договору та положень ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу інфляційні витрати в сумі 130 004,48 грн., та 3% річних в розмірі 15 781,61 грн.

Беручи до уваги межі розгляду апеляційної скарги, проаналізувавши її доводи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судова колегія враховує, що ТОВ «Шляховик - 97» не заперечує обставину поставки йому товару та погоджується із розміром основної заборгованості за Договором поставки від 01.04.2021 № , що також підтверджується наявними у матеріалах доказами, проте не погоджується із нарахуванням позивачем інфляційних витрат та 3% річних за порушення Покупцем зобов`язання з повної та своєчасної оплати отриманого товару, а тому оскаржуване судове рішення переглядається саме у цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що правові відносини сторін виникли з договору поставки, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного та Господарського кодексів України.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як вже зазначалось вище, згідно з п. 6.2.1 Договору Покупець зобов`язаний оплачувати кожну поставлену партію товару протягом 30-ти днів з моменту поставки відповідної партії товару.

З огляду на умови п.п. 5.1, 5.7 Договору моментом поставки товару є момент підписання Покупцем видаткової накладної, якою підтверджується факт приймання-передачі кожної партії товару.

Відтак, оскільки відповідачем без будь-яких зауважень підписані видаткові накладні №79 від 18.10.2021 та №79 від 01.11.2021, то крайній строк оплати по останнім для Покупця настав 17.11.2021 та 01.12.2021 відповідно.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, апеляційна погоджується з доводами позивача, що зобов`язання по оплаті отриманого товару у відповідача виникло до початку воєнної агресії Російської Федерації та до введення воєнного стану в Україні.

Наведене свідчить про те, що введення воєнного стану в Україні ніяким чином не вплинуло на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки від 01.04.2021 №.

Оскільки ТОВ «Шляховик - 97» не виконав свого обов`язку з оплати отриманого товару, у Постачальника, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, наявні усі підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

Так, як було зазначено вище, приписами п. 7.1 Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з даного Договору, сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, встановив, що дані розрахунки є арифметично правильними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду.

Щодо аргументів апелянта стосовно можливості звільнення останнього від стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 617 Цивільного кодексу України та листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1.

Відповідно до вказаної статті особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1).

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч.2).

Апелянт стверджує, що неможливість своєчасного виконання зобов`язань за Договором поставки виникла у нього, у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, зокрема, введенням воєнного стану в Україні.

Однак, по-перше, як зазначалось вище, відповідні зобов`язання виникли у ТОВ «Шляховик - 97» за декілька місяців до введення воєнного стану, а по-друге, апеляційний суд вказує наступне.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п. 2 розпорядження ТТП України від 25.02.2022 №3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України", що розміщений в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c.pdf, установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами та доповненнями).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами і доповненнями).

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово - промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 Регламенту).

Суд звертає увагу, що надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд апеляційної інстанції встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального офіційного листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14 та 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію Російської Федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України саме для ТОВ «Шляховик - 97» форс-мажорної обставини, а тому, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1., на який посилається апелянт, колегія суддів розцінює виключно як інформаційне повідомлення, яке констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні та з огляду на те, що такий лист не заміняє сертифікату ТПП.

Разом з цим, судова колегія враховує, що пунктами 8.1 8.4 Договору сторони погодили алгоритм своїх дій у випадку настання форс-мажорних обставин для можливості подальшого звільнення від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з відповідними обставинами непереборної сили.

Проте, доказів письмового повідомлення відповідачем позивача протягом 3-х днів про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за Договором поставки, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин матеріали справи не містять. Водночас умови п. 4 Договору позбавляють Покупця можливості посилатись на зазначені обставини як на підставу для звільнення від відповідальності у разі неповідомлення Продавця про останні.

Щодо наданих ТОВ «Шляховик - 97» фото доказів пошкодженого майна, яке за твердженням апелянта, належить саме відповідачу, то судова колегія зауважує, що таке твердження неможливо перевірити, виходячи лише із наданого зображення. Водночас лише твердження відповідача про те, що усе майно останнього перебуває на окупованій території не є належним доказом перебування відповідача в тяжкому фінансовому становищі.

Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування позивача в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін Договору.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про повне зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача у зв`язку із веденням військового стану та як наслідок виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань за Договором.

Аналогічна правова позиція підтримана КГС ВС у постанові від 29.06.2023 у справі №922/977/22.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який відхилив доводи відповідача про те, що він має бути звільнений від сплати 3% річних та інфляційних за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 617 Цивільного кодексу України через виникнення форс-мажорних обставин.

Апеляційна колегія не приймає до уваги і посилання відповідача на правові позиції господарського суду першої та апеляційної інстанцій у справі №924/278/22, оскільки за змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, тоді як рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду не є джерелом правозастосовчої практики, та не є обов`язковими для врахування при застосуванні судами норм права у розумінні цієї правової норми.

Окремо судова колегія звертає увагу на те, що висновки, викладені у судових рішеннях у справі №924/278/22, не є релевантними до справи - №916/76/23, оскільки у справі №924/278/22 позовні вимоги були зменшені тільки в частині стягнення суми пені, виходячи з того, що вона є штрафною санкцією, а розмір інфляційних збитків та 3% річних було залишено судами без змін, так як їх застосування носять компенсаційний, а не штрафний характер.

Щодо посилання апелянта на приписи п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Натомість, предметом Договору від 01.04.2021 № є поставка товару - паливно-мастильних матеріалів, а тому на спірні правовідносини не розповсюджуються приписи п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Аналогічні твердження відносяться і до Закону України "Про споживче кредитування".

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та у своїй сукупності не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду в оскаржуваній частині. Водночас, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені правильно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Шляховик - 97 без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №916/76/23 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 02.10.2023.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.