ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Справа№ 910/4447/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Джумурат В.М. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.02.2023

у справі № 910/4447/22 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 17 122,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення заборгованості за фактично спожиту теплову енергію в сумі 17 122,01 грн на підставі ст.ст. 19, 20 Закону України "Про теплопостачання".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідачем не було здійснено повної та своєчасної оплати за спожиту ним теплову енергію, у зв`язку з чим у останнього за період з жовтня 2019 - по травень 2020 виникла заборгованість у розмірі 14 453,97 грн. Також, на підставі вказаної заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 1980,19 грн інфляційних втрат та 687,85 грн 3 % річних.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 залишено без розгляду позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 17 122,01 грн на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/21860/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення боргу за надання житлово-комунальної послуги теплопостачання у нежитловому приміщенні багатоквартирного житлового будинку № 19 по вул. Салютна у м. Києві за період з січня 2018 - по лютий 2021, який повністю охоплює спірний період у справі № 910/4447/22, з жовтня 2019 - по лютий 2020.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі № 910/4447/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали помилково не було взято до уваги те, що у справі № 910/21860/21 попри збіг періодів, за які нараховано вартість послуг з теплопостачання, та місцезнаходження майна, а саме: м. Київ, вул. Салютна, 19, відмінним є площа нежитлового приміщення, в якому надавалися відповідні послуги, що складає 95,6 кв.м., а окремий облік теплоспоживання відповідача здійснюється пропорційно його опалювальній площі за іншим особовим рахунком № .

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що позивач намагається через суд повторно стягнути з відповідача борг, який був вже стягнутий у справі № 910/21860/21.

Крім того, відповідач зазначає про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що площа приміщення зазначена в акті приймання-передачі від 30.09.2018 (73,5 кв.м) не входить у площу приміщення яке фігурує у справі № 910/21860/21 (95,6 кв.м).

Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, позивачем не доведено відповідними доказами того, що нежитлове приміщення 73,5 кв.м. не є частиною нежитлового приміщення площею 95,6 кв.м.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 у справі № 910/4447/22 призначено повторний автоматизований розподіл у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/4447/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 у справі № 910/4447/22 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В.; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою - 27.09.2023.

В судове засідання, яке відбулося 27.09.2023, з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду апеляційної інстанції електронною поштою надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник позивача перебуває у відпустці.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи та заслухавши думку з цього приводу представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача, оскільки його явка у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, в минулому судовому засіданні він надав відповідні пояснення, будь-яких інших належних доказів щодо неможливості явки представника позивача до вищевказаного клопотання не надано.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як зазначалось вище, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу від 28.02.2023 про залишення частини позову без розгляду, керувався п. 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З системного аналізу положень зазначеної норми вбачається, що для залишення позову без розгляду за вказаних підстав необхідна одночасна наявність наступних умов: наявність провадження з аналогічного спору в цьому або іншому суді; спір між тими самими сторонами; спір про той самий предмет; спір з тих самих підстав.

Отже, наявність всіх вищевказаних ознак тотожності спорів тягне за собою наслідки у вигляді залишення позову без розгляду.

Відповідно до п.п. 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19(910/8017/20), від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21.

Предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення заборгованості за фактично спожиту теплову енергію в загальній сумі 17 122,01 грн в тому числі інфляційних та 3 % річних.

Підставами позовних вимог зазначено те, що відповідачем не було здійснено повної та своєчасної оплати за спожиту ним теплову енергію, у зв`язку з чим у останнього за період з жовтня 2019 - по травень 2020 виникла заборгованість у розмірі 14 453,97 грн.

Залишаючи позовну заяву у цій справі без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/21860/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення боргу за надання житлово-комунальної послуги теплопостачання за період січня 2018 - по жовтень 2021, який повністю охоплює період, заявлений у даній справі (з жовтня 2019 - по лютий 2020).

Не погоджуючи з вищевикладеним висновком, колегія суддів зауважує на тому, що місцевий господарський суд залишаючи позов без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України дійшов помилкових висновків, що предмет та підстави у цій справі та у справі № 910/21860/21 є ідентичними, оскільки предмет та підставами позову у справі, що розглядається, є стягнення 17 122,01 грн, з яких: 14 453,97 грн заборгованості (за період з жовтня 2019 - по лютий 2020), 1980,19 грн інфляційних втрат та 687,85 грн 3 % річних, площа нежитлового приміщення, в якому надавалися відповідачем позивачу послуги складає 73,5 кв.м.

Тоді як предметом та підставами позову у справі № 910/21860/21 є стягнення 79 220,75 грн, з яких:

- основний борг в сумі 17 536,86 грн, інфляційні втрати в сумі 3384,61 грн та 3 % річних в сумі 1579,76 грн, які нараховані за період з 01.10.2018 - по 31.10.2021;

- основний борг в сумі 48 377,21 грн за поставлену позивачем відповідачу у період з жовтня 2018 - по жовтень 2021 теплову енергію, інфляційних втрат в сумі 5 762,38 грн та 3 % річних в сумі 2579,93 грн, які нараховані за період з 01.11.2018 по 31.10.2021.

Площа нежитлового приміщення, в якому надавалися відповідачем позивачу послуги складає 95,6 кв.м.

Тобто у зазначених справах зовсім різні як предмет так і підстави позовних вимог та зазначено різні докази, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином, залишаючи позов в цій справі без розгляду місцевий господарський суд порушив приписи п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя, оскільки взявши до уваги наявність справи № 910/21860/21, не врахував, що позивач у вказаній справі звертався з позовом з іншими матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовували його звернення до суду.

Отже, суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не надав належної правової оцінки предмету та підставам позовних вимог у вказаних справах та дійшов помилкових висновків про залишення позову у цій справі без розгляду.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а оскільки заявлені позовні вимоги по суті не розглянуті, то справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

В свою чергу посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу є необґрунтованими та колегією суддів до уваги не приймаються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що не відповідає нормам процесуального законодавства, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.02.2023 скасувати та направити справу № 910/4447/22 для розгляду Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.09.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко