РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2023Справа № 910/6583/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за первісним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 22-а)

про стягнення 681 788,48 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 22-а)

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5)

про стягнення 859 320,21 грн.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): Гончаренко І.Б.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): Жарук С.О.

У судовому засіданні 20.09.2023, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва 27.04.2023 надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» про стягнення 681 788,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»» вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» було безпідставно набуто грошові кошти у розмірі 681 788,48 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»» було передано на розгляд судді Мандриченку О.В. Справі присвоєно єдиний унікальний номер №910/6583/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 самовідвід судді Мандриченка О. В. було задоволено, матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» про стягнення 681788,48 грн, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 910/6583/23 передано уповноваженому працівнику Господарського суду міста Києва для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 позов № 910/6583/23 Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» було передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 07.06.2023.

01.06.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсязі.

01.06.2023 через загальний відділ діловодства суду (направлена засобами поштового зв`язку 31.05.2023) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення 859 320,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом п. 4.1.2 Договору №38А491-661-22 від 05.01.2022 в частині своєчасної оплати наданих йому позивачем за зустрічним позовом послуг, у зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом просив стягнути штрафні санкції у загальному розмірі 859 320,21 грн, що складаються з: 329 920,00 грн - пені; 474 473,58 грн - інфляційних нарахувань та 54 926,63 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/6583/23, встановлено, що підготовче засідання за зустрічним позовом відбудеться разом з первісним позовом 07.06.2023.

07.06.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшли заперечення проти прийняття зустрічного позову.

У судовому засіданні 07.06.2023 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 28.06.2023.

19.06.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив.

20.06.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

26.06.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов.

У судовому засіданні 28.06.2023 представник позивача за первісним позовом оголосив усне клопотання про надання часу для подання пояснень, а присутній в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом просив суд поновити пропущений процесуальний строк та залучити до матеріалів справи додаткові докази.

У підготовчому засіданні 28.06.2023 суд на місці ухвалив долучити до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив, надати час позивачу за первісним позовом для ознайомлення з матеріалами справи та відклав підготовче засідання на 26.07.2023.

03.07.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

07.07.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив.

14.07.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшли заперечення проти клопотання відповідача за первісним позовом про долучення доказів до матеріалів справи.

19.07.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшли заперечення по справі.

24.07.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про зменшення пені із поясненнями до нього.

У підготовчому засіданні 26.07.2023 суд заслухавши пояснення сторін долучив до матеріалів справи докази подані відповідачем за первісним позовом та на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справи до судового розгляду по суті на 06.09.2023.

У судовому засіданні 06.09.2023 судом було заслухано представників сторін, досліджено матеріали справи, заслухано заключне слово представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) та оголошено перерву до 20.09.2023.

07.09.2023 на електронну пошту суду від позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення по справі.

У судове засідання 20.09.2023 з`явились представники сторін. Присутній представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) оголосив заключне слово у справі, просив суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05.01.2022 між позивачем за первісним позовом (замовник) та відповідачем за первісним позовом (виконавець) було укладено Договір № 38А491-661-22 надання послуг.

Відповідно до п. 3.1 Договору, виконавець, у формі та у строки, визначені цим Договором та Додатками до нього, зобов`язується надати замовнику послуги по розміщенню матеріалів в ефірі телеканалу з метою популяризації найменування або знаку для товарів і послуг замовника або клієнта замовника (далі за текстом - популяризація або послуги), а замовник, у формі та у строки, визначені цим Договором та Додатками до нього, зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити виконавцю їх вартість.

Виконавець може надавати інші послуги / виконувати доручення / виконувати роботи, пов`язані з популяризацією / просуванням торгової марки Замовника або клієнта Замовника, на умовах і в порядку, передбачених у цьому Договорі і Додатках до нього. Детальні умови надання Послуг погоджуються Сторонами у Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. (п. 3.2 та 3.3 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору попередня вартість послуг виконавця за цим Договором, визначається сторонами у Додатках до цього Договору. Остаточний розрахунок вартості послуг здійснюється виконавцем з урахуванням фактичного обсягу наданих у відповідному звітному періоді послуг і зазначається у Акті надання послуг за відповідний звітний період. Ціна Договору складається з усіх сум, що виплачуються замовником виконавцю протягом строку дії цього Договору відповідно до умов цього Договору і Додатків до нього.

Згідно з п. 1.13 Договору звітний період - часовий проміжок в рамках погодженого сторонами періоду надання послуг, який дорівнює одному календарному місяцю, якщо у Додатку сторони не погодили інший звітний часовий проміжок.

Відповідно до п.9.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2022 року включно, а у випадку якщо на вказану дату між сторонами діє укладений раніше Додаток, Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за таким Додатком. Закінчення строку дії даного Договору або його дострокове розірвання не звільняє сторони від обов`язку провести взаєморозрахунки за послуги надані протягом строку дії даного Договору.

Відповідно до п. 1.5 Додатку №1 від 05.01.2022 до Договору період надання послуг визначений із січня 2022 року по грудень 2022 року.

За твердженням позивача за первісним позовом за вказаним Договором відповідач за первісним позовом надав позивачу послуги у січні та лютому 2022 року на загальну суму 4 786 000,00 грн, про що сторони склали та підписали наступні документи:

- Акт №30 надання послуг від 31.01.2022 на суму 2 724 000,00 грн та ефірна довідка (послуги оплачені за платіжним дорученням №280 від 31.01.2022);

- Акт №82 надання послуг від 28.02.2022 на суму 2 062 000,00 грн та ефірна довідка.

При цьому, позивачем за первісним позовом вказувалось на те, що в інші звітні періоди послуги відповідачем за первісним позовом не надавались, а станом на момент закінчення дії Договору заборгованість позивача за первісним позовом перед відповідачем за первісним позовом складала 2 062 000,00 грн та була сплачена за наступними платіжними документами: платіжна інструкція №92 від 04.01.2023 на суму 500 000,00 грн; платіжна інструкція №93 від 05.01.2023 на суму 500 000,00 грн; платіжна інструкція №94 від 06.01.2023 на суму 500 000,00 грн; та платіжна інструкція № 95 від 09.01.2023 на суму 562 000,00 грн.

Отже, позивачем за первісним позовом станом на 09.01.2023 було проведено остаточний розрахунок з відповідачем за первісним позовом за надані йому послуги відповідно до умов Договору.

В подальшому, 13.01.2023 на розрахунковий рахунок в АБ «Кліринговий дім», що належить відповідачу за первісним позовом, позивачем за первісним позовом було перераховано грошові кошти у розмірі 680 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №347 на суму 680 000,00 грн, з призначенням платежу «Сплата за посл. з розміщення матеріалів в ефірі Телеканалу, в т.ч. ПДВ - 113 333,33 ...».

На переконання позивача за первісним позовом у зв`язку з завершенням строку дії договору №38А491-661-22 від 05.01.2022 року та відсутністю укладеного договору з відповідачем за первісним позовом на 2023 рік, а також відсутністю будь-яких замовлень на розміщення матеріалів в ефірі Телеканалу (Телеканал «Інтер», «НТН», «К1») зазначені кошти були перераховані помилково, а тому підлягають поверненню.

З метою врегулювання спору у позасудовому порядку, 31.01.2023 на електронну пошту відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом було направлено лист № 140/1.4 щодо повернення сплачених коштів, яким позивач за первісним позовом повідомив про завершення строку дії Договору №38А491-661-22 від 05.01.2022, відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг на 2023 рік та просив повернути помилково перераховані грошові кошти у розмірі 680 000,00 грн.

Вказаний лист було залишено відповідачем за первісним позовом без відповіді та виконання.

23.02.2023 на поштову адресу відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом було направлено вимогу №92/17/1-02 про повернення останньому грошових коштів в розмірі 680 000,00 грн протягом 10-ти банківських днів з дати пред`явлення даної вимоги. Вказана вимога була отримана відповідачем за первісним позовом 06.03.2023, проте залишилась без відповіді та без виконання.

23.03.2023 на поштову адресу відповідача за первісним позовом було направлено претензію №152/17/1-02 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 680 000,00 грн позивачу за первісним позовом, проте вказана вимога також була залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді та виконання.

У зв`язку з викладеним вище, з огляду на неповернення відповідачем за первісним позовом грошових коштів у розмірі 680 000,00 грн, позивач за первісним позовом звернувся з даним позовом до суду, та просив стягнути з відповідача за первісним позовом грошові кошти у розмірі 680 000, 00 грн перераховані згідно з платіжною інструкцією № 347 від 13.01.2023 у судовому порядку.

Відповідач за первісним позовом проти заявлених позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що між сторонами існують договірні відносини, а кошти набуті ним за наявності правових підстав, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача за первісним позовом як помилково перераховані.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Підставою для звернення з позовом до суду позивач зазначив безпідставне перерахування відповідачу грошових коштів в загальному розмірі 680 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1212 ЦК України з мотивів відсутності обов`язку у позивача перераховувати грошові кошти, внаслідок відсутності господарських правовідносин між сторонами, надання або виконання відповідачем певних послуг на зазначену в позові суму.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків про наявність/відсутність між сторонами договірних правовідносин, на підставі яких здійснено відповідне перерахування заявлених до стягнення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тобто, зазначений у ст. 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тут розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №924/1338/19.

З аналізу ст.1212 ЦК України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникає за умови одночасної наявності у відносинах сторін трьох елементів: набуття особою майна або його збереження; здійснення цього за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами був оформлений та підписаний Акт наданих послуг №82 від 28.02.2022 на суму 2 062 000,00 грн. При цьому у грудні 2022 між сторонами був підписаний акт звірки за період з 01.11.2021 по 31.10.2022, з якого вбачається, що у позивача за первісним позовом відсутня заборгованості за березень -жовтень 2022 року.

Отже, судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що на момент закінчення дії Договору заборгованість позивача за первісним позовом за послуги надані протягом строку дії даного Договору становила 2 062 000,00 грн та була погашена позивачем за первісним позовом протягом 04.01.2023-09.01.2023.

При цьому, детальні умови надання Послуг погоджуються сторонами у Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (п.3.3 Договору), та який був укладений між сторонами 05.01.2022 й відповідно до якого, період надання послуг визначений із січня 2022 року по грудень 2022 року.

Відповідно до п.9.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по 31.12.2022 року включно, а у випадку якщо на вказану дату між сторонами діє укладений раніше Додаток, Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за таким Додатком. Закінчення строку дії даного Договору або його дострокове розірвання не звільняє Сторони від обов`язку провести взаєморозрахунки за Послуги надані протягом строку дії даного Договору.

Отже, визначений сторонами строк дії договору до 31.12.2022 співпадає з періодом надання послуг, який визначений у п.1.5 Додатку №1 до Договору, а саме: січень 2022 року - грудень 2022 року.

Поряд із цим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження надання відповідачем за первісним позовом послуг після 24.02.2022.

Так, відповідачем за первісним позовом було припинено надання послуг за договором №38А491-661-22 від 05.01.2022 з 24.02.2022, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України, та інших обставин, що вплинули на роботу відповідача за первісним позовом, як надавача послуг популяризації найменування або знаку для товарів і послуг.

З 24.02.2022 радіомовлення та телебачення працюють в умовах воєнного стану, відповідно до вимог Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» та інших нормативно-правових і організаційно-розпорядчих актів, нормативних документів, а з метою інформування населення щодо ситуації в Україні від початку російського вторгнення в Україну, був запущений загальноукраїнський інформаційний телемарафон.

Згідно з рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №221 від 24.02.2022 Національна рада вирішила дозволити місцевим та регіональним мовникам відступ від їх програмних концепцій мовлення на час дії воєнного стану.

Указом Президента України №152/2022 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.03.2022 «Щодо реалізації єдиної інформаційної політики в умовах воєнного стану» та установлено, що в умовах воєнного стану реалізація єдиної інформаційної політики є пріоритетним питанням національної безпеки, забезпечення якої реалізується шляхом об`єднання усіх загальнонаціональних телеканалів, програмне наповнення яких складається переважно з інформаційних та/або інформаційно-аналітичних передач на єдиній інформаційній платформі стратегічної комунікації - цілодобовому інформаційному марафоні "Єдині новини #UАразом".

Отже, з 24.02.2022 такі передачі як «Ранок з Інтером», «Корисна програма» на телеканалі «Інтер», а також міжпрограмний продукт на телеканалах К1, НТН, Інтер, були виключені із сітки мовлення та не транслювались з 24.02.2022, що призвело до неможливості розміщення матеріалів в ефірі телеканалів, оскільки весь ефірний час був наданий для обов`язкової трансляції інформаційного телемарафону, що в свою чергу спростовує твердження відповідача за первісним позовом, що ним було призупинено надання послуг за договором, у зв`язку із неоплатою позивачем за первісним позовом послуг за договором за лютий 2022, як на вимушену дію, яка узгоджується із п. 4.2 Договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору виконавець звільняється від відповідальності у випадках, коли розміщення Матеріалів в ефірі Телеканалу не відбулося або було перерване у випадках, коли Телеканал в силу діючого законодавства України повинен був надати ефірний час для обов`язкових трансляцій або відмовити розміщення Матеріалів (або програмного продукту, в якому повинні бути розміщуватись Матеріали). В цих випадках Виконавець, на вимогу Замовника, розміщує нерозміщені Матеріали в ефірі Телеканалу в такому ж об`ємі та в рівноцінний ефірний час, погоджений Сторонами.

Поряд із цим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача за первісним позовом до відповідача за первісним позовом із вимогою розміщення нерозміщених Матеріали в ефірі Телеканалу в такому ж об`ємі та в рівноцінний ефірний час, а отже ефірний час для розміщення Матеріалів на Телеканалі сторонами не погоджувався.

Окрім того, виходячи із змісту п 4.2.5 Договору Виконавець письмово мав повідомити Замовника про зміну умов Договору у разі припинення трансляції Телеканалом погодженого Сторонами Телевізійного продукту або зміни Телеканалом порядку (часу, тривалості, назви, концепції) трансляції погодженого Сторонами Телевізійного продукту. Проте, відповідач не повідомляв позивача про зміни умов Договору.

Відповідно до п.7.1 Договору сторона, яка порушила своє зобов`язання за цим Договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Під обставинами непереборної сили Сторони розуміють надзвичайні і невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання Стороною зобов`язань, передбачених даним Договором, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу (п.7.2 Договору). Дія таких обставин може бути викликана:

непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання Сторони, зокрема дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, вторгнення, обмеження комендантської години (п.7.2.2);

умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади або органів місцевого самоврядування, які настали після прийняття Стороною зобов`язань на підставі цього Договору і перешкоджають повному або частковому виконанню Стороною своїх зобов`язань за цим Договором (в т.ч. заборона чи обмеження рекламування певних товарів, заборона чи обмеження здійснення спонсорської підтримки трансляції телевізійних передач, інші розпорядження компетентних державних органів, що забороняють вчиняти дії, передбачені зобов`язаннями Сторін цього Договору тощо). Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним (п. 7.2.3.).

Отже, припинення надання послуг за договором з 24.02.2022 мало наслідок припинення обов`язку позивача за первісним позовом щодо сплати коштів за графіком наведеним у п.1.7 Додатку № 1 до Договору, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами господарських зобов`язань, а отже й відсутність достатніх правових підстав для набуття відповідачем за первісним позовом за рахунок позивача за первісним позовом 680 000,00 грн.

Також, матеріали справи свідчать, що позивач за первісним позовом з метою врегулювання спору у позасудовому порядку, 31.01.2023 направив на електронну пошту відповідача за первісним позовом лист № 140/1.4 щодо повернення сплачених коштів, яким позивач за первісним позовом повідомив про завершення строку дії Договору №38А491-661-22 від 05.01.2022, відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг на 2023 рік та просив повернути помилково перераховані грошові кошти у розмірі 680 000,00 грн. Вказаний лист було залишено відповідачем за первісним позовом без відповіді та виконання.

23.02.2023 на поштову адресу відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом було направлено вимогу №92/17/1-02 про повернення останньому грошових коштів в розмірі 680 000,00 грн протягом 10-ти банківських днів з дати пред`явлення даної вимоги. Вказана вимога була отримана відповідачем за первісним позовом 06.03.2023, проте залишилась без відповіді та без виконання.

23.03.2023 на поштову адресу відповідача за первісним позовом було направлено претензію №152/17/1-02 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 680 000,00 грн позивачу за первісним позовом, проте вказана вимога також була залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді та виконання.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тому суд вважає, що 10-денний строк на повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 680 000,00 грн відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом, почав свій перебіг з дати отримання відповідачем за первісним позовом вказаної вимоги, а саме з 06.03.2023.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, у відповідності до приписів частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України відповідач за первісним позовом повинен був повернути позивачу за первісним позовом безпідставно набуті кошти у розмірі 680 000,00 грн до 20.03.2023 включно.

Відповідачем за первісним позовом доказів повернення позивачу за первісним позовом безпідставно набутих грошових коштів у сумі 680 000,00 грн до суду не надано, і в матеріалах справи такі докази відсутні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 680 000,00 грн є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем за первісним позовом свого обов`язку з повернення безпідставно набутих коштів, позивач за первісним позовом стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних у розмірі 1 788,48 грн за період з 21.03.2023 по 21.04.2023.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, судом було встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з повернення позивачу безпідставно набутих коштів з 21.03.2023, (дата направлення вимоги 06.03.2023 + 10 банківських днів), а відтак, суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідачем штрафних санкцій, вважає обґрунтованим стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 788,48 грн за період з 21.03.2024 по 21.04.2023, визначений позивачем за первісним позовом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за первісним позовом безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 680 000,00 грн та 1 788,48 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач за первісним позовом під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення грошові кошти.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» у повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн Медіа» про стягнення 859 320,21 грн штрафних санкцій з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», суд зазначає наступне.

Як вбачається з поданої зустрічної заяви, позивач за зустрічним позовом вказує, що на підставі укладеного між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайлайн Медіа» Договору 38А491-661-22 надання послуг від 05.01.2022, останнім було належно виконано взяті на себе зобов`язання шляхом розміщення матеріалу в ефірі телеканалу з метою популяризації найменування або знаку для товарів і послуг відповідача за зустрічним позовом відповідно до Додатку №1 від 05.01.2022 до договору.

За твердженням позивача за зустрічним позовом факт належного виконання позивачем за зустрічним позовом взятих на себе зобов`язань підтверджується наявними Актами приймання-передачі наданих послуг, складеними в належній формі та підписаними уповноваженими представниками сторін.

Так, на виконання п. 4.1.2 Договору, позивач за зустрічним позовом зобов`язався до 15-го числа місяця наступного за звітним періодом, в якому позивачем за зустрічним позовом надавались послуги відповідачу за зустрічним позовом або протягом 15 календарних днів після завершення вказаного у відповідному Додатку звітного періоду, надавати відповідачу за зустрічним позовом Акти надання послуг та Ефірну довідку.

Отже, сторонами були узгоджені та підписані наступні Акти приймання-передачі наданих послуг: Акт надання послуг № 30 від 31.01.2022 на суму 2 724 000,00 грн та Акт надання послуг № 82 від 258.02.2022 на суму 2 062 000,00 грн, які були підписані сторонами договору без зауважень та заперечень.

Проте, за твердженням позивача за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом оплатив надані йому послуги за лютий 2022 на суму 2 062 000,00 грн лише у січні 2023 року, тоді як мав їх сплатити до 15 лютого 2022 року.

З огляду на зазначене, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 329 920,00 грн пені, 474 473,58 грн інфляційних нарахувань та 54 926, 63 грн 3% річних за порушення строків оплати наданих йому послуг за Договором № 38А491-661-22 від 05.01.2022 та додатку до нього.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з наявних матеріалів справи вбачається, що кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн Медіа» (ідентифікаційний код: 33834937) є громадянин України ОСОБА_1 , стосовно якого Указом Президента України від 18.06.2021 № 266/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно якого застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) строком на три роки до фізичної особи ОСОБА_1 .

В свою чергу, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022, 18.04.2022, 17.05.2022, 12.08.2022, 07.11.2022, 06.02.2023, 01.05.2023, 26.07.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, воєнний стан в Україні триває з 24.02.2022 і до теперішнього часу.

Поряд із цим, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що активи, пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, - всі активи, що прямо (а щодо права власності на корпоративні права - також опосередковано (через інших осіб) перебувають у власності, в тому числі у спільній власності, або передаються на користь осіб, включених до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (далі - перелік осіб), осіб, які здійснюють фінансові операції від імені або за дорученням осіб, включених до переліку осіб, та осіб, якими прямо або опосередковано (через інших осіб) володіють або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, включені до переліку осіб, а також активи, отримані від таких активів (п. 3 ч. 1).

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Оскільки, Указом Президента України від 18.06.2021 № 266/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно якого застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) строком на три роки до фізичної особи ОСОБА_1 , а саме: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів; 9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції».

Згідно з положеннями ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Діюче правове регулювання ґрунтується на єдності державної системи та спрямоване на досягнення належної координації діяльності усіх органів державної влади та управління, зокрема на вирішення завдань, пов`язаних із захистом суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.

Форми та способи відповідної участі органів державного управління можуть бути різноманітні.

За таких обставин можна дійти висновку, що в умовах збройної агресії Російської Федерації та введеного у зв`язку з цим воєнного стану на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (з наступними змінами від 14.03.2022, 18.04.2022, 17.05.2022, 12.08.2022, 07.11.2022, 06.02.2023, 01.05.2023, 26.07.2023), запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту слід визнати в цілому допустимим.

Аналогійного висновку дійшов Північний апеляційний господарський суд у справі № 911/2105/22 постанова від 27.04.2023.

Згідно з приписами ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» - Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження; акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно п.п. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03 березня 2022 року за №187, для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором) - юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що в силу приписів Указу Президента України від 18.06.2021 № 266/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», ст. 1, п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», п.п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03 березня 2022 року за №187, враховуючи встановлений мораторій, наявні правові підстави для обмеження права позивача за зустрічним позовом на отримання грошових коштів від відповідача за зустрічним позовом, у вигляді штрафних та фінансових санкцій за порушення строків оплати послуг за Договором № 38А491-661-22 від 05.01.2022 а саме: 329 920,00 грн - пені, 474 473,58 грн - інфляційних нарахувань та 54 926,63 грн - 3% річних, а відтак у зустрічному позові слід відмовити за наведених вище підстав.

Поряд із цим, надані позивачем за зустрічним позовом докази та міркування, не приймаються судом до уваги, оскільки є такими, що не спростовують та не впливають на вищенаведені висновки суду.

У зв`язку із відмовою у зустрічних позовних вимогах, судом не розглядається клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення пені.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Хайлайн Медіа», судові витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору покладаються на останнього з огляду на відмову в зустрічному позові.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайн медіа» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 22-а, ідентифікаційний код: 33834937) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, буд. 5, ідентифікаційний код: 20262860) основний борг у сумі 680 000 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 788 грн 48 коп. та судовий збір у розмірі 10 226 грн 83 коп.

3. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 25.09.2023

Суддя Л.Г. Пукшин