ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. Справа№ 910/21840/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Національного банку України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023

у справі №910/21840/14 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "СЕНІКО"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 18.09.2023

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.14 відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "СЕНІКО".

Постановою Господарського суду міста Києва від 04.11.14 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника Гусара І.О.

Від Національного банку України надійшла скарга на дії (бездіяльність) ліквідатора боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/21840/14 відмовлено Національному Банку України в задоволенні скарги на дії ліквідатора боржника; зобов`язано ліквідатора боржника надати суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс.

Ключовим мотивом ухвали є:

- ліквідатором боржника проводиться робота та вживаються всі необхідні заходи щодо відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2023, Національний банк України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати протиправними дії голови ліквідаційної комісії ПрАТ"СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича, щодо розподілу та неперерахування отриманих грошових коштів від реалізації майна ПрАТ «СЕНІКО» у розмірі 2705612,80 грн, що перебували в заставі Національного банку України, зобов`язати перерахувати кошти, що перебували у заставі. Стягнути за проведення судової експертизи у розмірі 61161,48 грн, 3% річних у розмірі 243505,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 1165044,11 грн за період з 06.03.2020 по 06.03.2023.

Ключовим аргументом скарги є:

- оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Кравчук Г.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21840/14, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 18.07.2023 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/21840/14.

Розпорядженням керівника апарату від 09.08.2023 у зв`язку з рішення Вищої ради правосуддя від 01.08.2023 про звільнення судді Грека Б.М., з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 910/21840/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Остапенко О.М., Копитова О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/21840/14, розгляд справи призначено на 11.09.2023.

Розпорядженням керівника апарату від 05.09.2023 у зв`язку з перебування судді Копитової О.С., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/21840/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді Остапенко О.М., Отрюх Б.В. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У зв`язку з виходом у відпустку головуючого судді Полякова Б.М. з 11.09.2023 розгляд справи ухвалою від 05.09.2023 було перенесено на 18.09.2023.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Господарського суду м. Києва від 04.11.2014 ПрАТ "СЕНІКО" визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Гусара Івана Олексійовича.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.03.2015 у справі № 910/21840/14 кредиторські вимоги Національного банку у розмірі 66 000 000,00 грн винесено окремо до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою майна боржника, а саме: майновим комплексом, площею 5 765,90 кв.м., який знаходиться за адресою: вул. Зрошувальна 19, м. Київ (далі - Нерухоме майно).

10.12.2018 в межах справи про банкрутство, відбувся другий повторний аукціон з продажу Нерухомого майна Банкрута відповідно до якого, Нерухоме майно Банкрута реалізовано за ціною 7 725 612 грн 80 коп.

Національний банк неодноразово звертався з листами від 15.01.2019 № 12-0007/2413, від 27.02.2019 № 63-0008/11087, від 25.04.2019 № 63-0008/22838 та від 29.10.2019 № 63-0008/56361 до ліквідатора Боржника Гусара Івана Олексійовича щодо перерахування коштів від реалізації нерухомого майна.

Арбітражним керуючим Гусаром Іваном Олексійовичем у наданих Національному банку відповідях від 28.01.2019, 14.03.2019, 30.05.2019 вказувалось про передчасність перерахування коштів, у зв`язку з оскарженням результатів аукціону ТОВ "ЮК "ЮР-ФАКТОР", за результатом розгляду якого судами усіх інстанцій відмовлено в задоволенні позову, а рішення набрало законної сили 07.10.2019 з ухваленням судового рішення Північним апеляційним господарським судом.

17.12.2019 перераховано Національному банку частину коштів в розмірі 3 500 000,00 грн, а 06.03.2020 чергову частину в розмірі 1 520 000,00 грн - в рахунок часткового погашення вимог Національного банку.

Не погоджуючись з тим, що Ліквідатором Національному банку не перераховано повну суму грошових коштів з реалізації Нерухомого майна Банкрута, як заставному кредитору, Національним банком була подана скарга від 13.06.2019 № 63-0008/30994 (далі - Скарга) на дії Ліквідатора до суду.

Під час розгляду Скарги, Ліквідатором до суду було подано звіт про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат, на підставі викладеного, Національному банку стало відомо, про існування Договору № 14 від 01.06.2017 про надання послуг з охорони майна (далі - Договір охорони) та Додаткової угоди від 01.06.2017 до Договору про надання послуг з охорони майна укладені між ПрАТ "СЕНІКО", в особі ліквідатора Гусара Івана Олексійовича та ТОВ «Гарант Сіті Плюс», в особі директора Гриняка Олега Андрійовича.

За Договором № 14 та Додаткової угоди від 01.06.2017 про надання послуг з охорони майна Ліквідатором, з коштів з реалізації Нерухомого майна, що перебувало в забезпеченні Національного банку, було перераховано ТОВ "Гарант Сіті Плюс" грошові кошти на суму 1 744 080,00 грн.

Таким чином, станом на сьогодні Національний банк отримав 5 020 000,00 грн з 7 725 612,80 грн, а решта коштів в сумі 2 705 612,80 грн не були перераховані Національному банку та розподілені Ліквідатором у наступних розмірах:

- виплати основної грошової винагороди ліквідатору за період з 04.11.2014 по 13.03.2020 - 382 885,87 грн.

- послуги з проведення незалежної оцінки майна на підставі договорів від 10.09.2015 року та від 01.09.2016 року укладених з суб`єктом оціночної діяльності ПП "М.С. Консалтинг" - 50 000,00 грн.

- винагорода організатора аукціону - 695 305,15 грн.

- послуг з обслуговування ліквідаційного рахунку - 3 500,00 грн.

- послуги з охорони майна Банкрута на підставі договору від 01.06.2017 укладеного з ТОВ «Гарант Сіті Плюс» - 1 744 080,00 грн.

- інші витрати ліквідатора понесені в ліквідаційній процедурі (отримання витягів, інформаційних довідок, послуги нотаріуса, вчинення реєстраційних дій, інше) - 5 559,49 грн.

Національний банк вважаючи такі дії протиправними звернувся зі Скаргою до Господарського суду м. Києва.

Місцевий суд відмовляючи НБУ в задоволенні скарги на дії ліквідатора боржника виходив з того, що "Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатором боржника 30.05.2023 надано суду обґрунтовані заперечення на скаргу. Крім того, дослідивши звіт ліквідатора боржника, суд дійшов висновку, що ліквідатором боржника проводиться робота та вживаються всі необхідні заходи щодо відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог кредиторів. Таким чином, подана скарга на дії ліквідатора боржника спростовується наявними матеріалами справи, а отже задоволенню не підлягає".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вже зазначалося, в межах справи про банкрутство ПрАТ "СЕНІКО" Національним банком була подана скарга, однією з підстав скарги було незаконне утримання коштів Ліквідатором у розмірі 1 744 080,00 грн та подальше його перерахування на підставі Договору з охорони укладеного між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО".

Враховуючи, наявність у Національного банку об`єктивного сумніву, щодо дати укладання Договору охорони, яким датований Договір з охорони, та Додаткової угоди до нього, Національний банк в межах справи № 910/21840/14 клопотав перед судом щодо призначення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2020 задоволено клопотання Національного банку про призначення комплексної фізико - хімічної почеркознавчої експертизи у справі № 910/21840/14, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - КНДІСЕ), на вирішення експертів поставлені питання в межах договору № 14 про надання послуг з охорони об`єктів від 01.06.2017 та додаткової угоди від 01.06.2017 до цього договору, укладені між ПрАТ "СЕНІКО" та ТОВ "Гарант Сіті Плюс".

02.11.2022 експертами КНДІСЕ за результатами проведення судової технічної експертизи документів у справі № 910/21840/14 надано висновок № 1588/22-34/1589/22-33/28083/22-33/28084- 28098/22-34 (далі - Висновок).

Відповідно до Висновку експертами досліджувалися наведені питання та встановлено наступне:

1. Чи підписано Договір № 14 про надання послуг з охорони майна директором ТОВ «Гарант Сіті Плюс» та ліквідатором ПрАТ «СЕНІКО» на дату 01.06.2017 та у який період часу був виконаний підпис Договору?

Підписи від імені Гусара І.О. і ОСОБА_2 , виконані кульковими ручками, спорядженими пастами різних відтінків синьо-фіолетового кольору.

Подальшим дослідженням Договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017 встановлено наступне:

- в штрихах друкованих знаків на п`ятому аркуші документа частинки барвної речовини дещо оплавлені;

- переважно у місці розташування підпису від імені директора ТОВ «Гарант Сіті Плюс» ОСОБА_2 спостерігається змазаність друкованих знаків у вигляді «витягування» речовини тонеру;

- в місцях перетину штрихів підпису від імені директора ТОВ «Гарант Сіті Плюс», слабо проглядаються сліди від пишучого приладу, що обумовлено поглинанням барвної речовини підпису речовиною тонеру внаслідок термічної дії на документ;

- на п`ятому аркуш Договору № 14 про надання послуг з охорони майна, датованого 01.06.2017 ( в більшій мірі в місці розташування підпису від імені директора ТОВ "Гарант Сіті Плюс" ОСОБА_2), здійснювався вплив сторонніх факторів (термічний, нерівномірний по поверхні аркуша), не властивих для звичайних умов зберігання документів, що могло призвести до штучного зістарювання його реквізитів.

- на першому, другому, третьому та четвертому аркушах Договору № 14 про надання послуг з охорони майна, датованого 01.06.2017, відсутні ознаки штучного зістарювання документів.

Штучне зістарювання документів - це результат дії сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що виявляється у невідповідності компонентного складу реквізитів документів дійсному часу їх виконання.

Отже, експертами КНДІСЕ встановити, коли саме виконані підпис від імені директора ТОВ «Гарант Сіті Плюс» ОСОБА_2 та підпис від імені ліквідатора ПрАТ "СЕНІКО" Гусара І.О. в Договорі № 14 про надання послуг з охорони майна, датованому 01.06.2017, не вдається можливості через вплив сторонніх факторів (термічний, нерівномірний по поверхні аркуша), не властивих для звичайних умов зберігання документів.

Однак, як зазначено у Висновку КНДІСЕ, в Договорі № 14 про надання послуг з охорони майна, датованому 01.06.2017, підпис від імені директора ТОВ "Гарант Сіті Плюс" ОСОБА_2 виконаний не в дату, вказану в документі (01.06.2017), а пізніше.

Враховуючи викладене, можна прийти до висновку, що аркуш п`ять Договору №14 про надання послуг з охорони майна піддавався термічної дії, що призвело до штучного зістарювання документу, це свідчить про те, що Договір № 14 про надання послуг не було підписано сторонами в дату зазначену в Договорі, а саме 01.06.2017, підписання відбулося значно пізніше.

2. Чи нанесений відтиск печатки ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО" в Договорі № 14 про надання послуг з охорони майна у той час, яким датований документ - 01.06.2017 та у який період часу був нанесений відтиск печатки ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО" в Договорі?

Встановити час нанесення відтиску печатки ПрАТ "СЕНІКО" та ТОВ "Гарант Сіті Плюс" у Договорі №14 про надання послуг з охорони майна, датованому 01.06.2017 не є можливим.

3. Водночас, експертами досліджувалося питання щодо наявності штучного зістарювання в Договорі № 14 про надання послуг з охорони майна, датованому 01.06.2017.

У відповідності до Висновку експертів встановлено, що на п`ятий аркуш Договору №14 про надання послу з охорони майна, датованого 01.06.2017 (на якому містяться підписи та печатки сторін) здійснювався вплив сторонніх факторів (термічний, нерівномірний по поверхні аркуша), не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання його реквізитів.

Вказане доводить, що аркуш п`ять Договору №14 про надання послуг з охорони майна піддавався термічної дії, що призвело до штучного зістарювання документу, це свідчить про те, що Договір № 14 про надання послуг не було підписано сторонами в дату зазначену в Договорі, а саме 01.06.2017, підписання відбулося значно пізніше, крім цього штучне зістарювання документу призвело до не можливості визначення експертами у який період часу був нанесений відтиск печатки ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО" в Договорі.

Так, з Договору вбачається, що він нібито був укладений 01.06.2017 та послуги по ньому надавались до грудня 2018, але Висновки КНДІСЕ дають всі підстави стверджувати, що Договір не укладався у дату зазначену у ньому.

Окремо, слід зауважити, що при проведенні призначеної судом комплексної фізико - хімічної почеркознавчої експертизи у справі № 910/21840/14 експертами не було вирішено питання в межах додаткові угоди від 01.06.2017 до договору № 14 про надання послуг з охорони майна у зв`язку з відсутністю об`єкта дослідження - оригіналу додаткової угоди до договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2020, в межах відповідної справи, зобов`язано ліквідатора боржника Гусара І.О. надати до суду оригінал договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017 та додаткові" угоди до договору № 14 від 01.06.2017, укладеного між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО".

Однак, на виконання вимог ухвали від 22.10.2020, Ліквідатором боржника було надано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, додатком до якого надано лише оригінал договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017, хоча в переліку додатків до клопотання міститься запис й про оригінал додаткової угоди до договору № 14 від 01.06.2017, однак він наданий не був.

На підставі викладеного, 02.12.2020 працівниками Господарського суду м. Києва складено акт про відсутність вкладень, та зафіксовано, що в клопотанні про долучення документів до матеріалів справи, яке надійшло від Голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара І.О. не виявлено вказаного документа, а саме оригіналу додаткової угоди до договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 повторно зобов`язано ліквідатора ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича надати для проведення експертизи досліджуваний документ - додаткову угоду до договору №14 від 01.06.2017, укладену між ТОВ «Гарант Сіті Плюс» та ПрАТ "СЕНІКО", порівняльні зразки документів, експериментальні зразки відтисків печаток ПрАТ "СЕНІКО".

Ліквідатором банкрута на виконання вимог ухвали від 04.03.2021 були надані до суду порівняльні зразки документів, та експериментальні зразки відтисків печаток ПрАТ "СЕНІКО", однак оригінал додаткової угоди від 01.06.2017 до Договору №14 про надання послуг з охорони об`єктів від 01.06.2017 відсутній.

18.03.2021 від Ліквідатора ПрАТ."СЕНІКО";до суду надійшли повідомлення про неможливість надання оригіналу додаткової угоди у зв`язку з відсутністю, однак посилання на будь - які поважні підстави щодо втрати чи пошкодження зазначеного документу відсутні.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2021 в межах справи № 910/21840/14 задоволено клопотання Національного банку та втретє зобов`язано ліквідатора ПрАТ "СЕНІКО" Гусара І. О. надати суду для проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи оригінал - додаткову угоду до договору № 14 від 01.06.2017.

Однак, супровідним листом від 06.08.2021, на виконання вимог ухвали суду від 27.07.2021 ліквідатором ПрАТ "СЕНІКО" повідомлено суд, що оригінал додаткової угоди до договору № 14 від 01.06.2017, укладену між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО" надано на виконання вимог ухвали від 22.10.2020, враховуючи викладене ліквідатор боржника не має можливості виконати вимоги ухвали суду від 04.03.2021 та 27.07.2021 оскільки витребуваний документ подано в оригіналі до матеріалів відповідної судової справи.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, 02.12.2020 працівниками Господарського суду м. Києва складено акт про відсутність вкладень, та зафіксовано, що в клопотанні про долучення документів до матеріалів справи, яке надійшло від Голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара І.О. не виявлено вказаного документа, а саме оригіналу додаткової угоди до договору № 14 про надання послуг з охорони майна від 01.06.2017.

У свою чергу, це вказує на те, що ліквідатором боржника ПрАТ "СЕНІКО" не подано до суду оригіналу документу, який було витребувано ухвалою суду.

Таким чином Ліквідатор ухилився від виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 22.10.2020, від 04.03.2021, від 27.07.2021 у справі №910/21840/14, щодо надання витребуваних судом доказів.

Водночас, ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.03.2021 у справі №910/21840/14 зобов`язано ТОВ "Гарант Сіті Плюс" в строк 5 (п`ять) днів з дня вручення цієї ухвали надати суду для проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи досліджуваний документ - додаткову угоду до договору № 14 від 01.06.2017 укладену між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО".

На виконання відповідної ухвали суду, ТОВ "Гарант Сіті Плюс" було надано супровідний лист від 20.05.2021 з додатками, однак до супровідного листа товариством не було додано оригіналу додаткової угоди до договору № 14 від 01.06.2017 укладену між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО".

Актом Господарського суду м. Києва від 21.05.2021 встановлено, що у супровідному листі від 20.05.2021, який надійшов від ТОВ "Гарант Сіті Плюс" не виявилося оригіналу запитуваного документу, а саме: оригіналу додаткової угоди до договору № 14 від 01.06.2017, укладену між ТОВ "Гарант Сіті Плюс" та ПрАТ "СЕНІКО".

Відповідно до частин 6, 7, 9 ст. 81 ГПК України будь - яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Національний банк неодноразово зазначав про відсутність оригіналу додаткової угоди до Договору №14 та наголошував на необхідності його витребування але суд не витребуав та відповідно не оглянув оригінал доказу.

А, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 382/2284/18.

Таким чином, сукупність обставин укладення Договору №14, додаткової угоди до нього, результатів експертного дослідження, відсутності їх оригіналів та належним чином завірених копій свідчить про недопустимість таких доказів, а відсутність правової оцінки цим обставинам з боку суду свідчить що суд не досліджував ні Скаргу ні доказі в частині цих доводів.

Щодо порушення порядку відшкодування виплати основної грошової винагороди Ліквідатора

Статтею 30 КзПБ передбачено, що Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Аналогічна норма дублюється в ст. 115 Закону про банкрутство (винагорода та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

В матеріалах справи містяться платіжні доручення, які підтверджують нарахування та виплату Ліквідатором грошової винагороди без погодження з Національним банком:

- платіжне доручення № 1 від 19.12.2018 на суму 252 738,40 грн. (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 04.11.2014 по 30.11.2018);

- платіжне доручення № 4 від 05.06.2019 на суму 49 176,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.12.2018 по 31.05.2019);

- платіжне доручення № 5 від 15.09.2019 на суму 16 692,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.06.2019 по 31. 07.2019);

- платіжне доручення № 6 від 10.10.2019 на суму 16 692,00 (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.08.2019 по 30.09.2019);

- платіжне доручення № 8 від 25.11.2019 на суму 16 692,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.10.2019 по 30.11.2019);

- платіжне доручення № 9 від 04.02.2020 на суму 8 346,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії на період з 01.12.2019 по 31.12.2019);

- платіжне доручення № 2 від 04.02.2020 на суму 9 446,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.01.2020 по 31.01.2020);

- платіжне доручення № 3 від 06.03.2020 на суму 9 446,00 (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.01.2020 по 31.01.2020);

- платіжне доручення № 3 від 06.03.2020 на суму 9 446,00 грн (виплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.02.2020 по 29.02.2020);

- платіжне доручення № 5 від 12.03.2020 на суму 3 665,47 грн (часткова оплата основної грошової винагороди голові ліквідаційної комісії за період з 01.03.2021 по 13.03.2020);

- платіжне доручення № 4 від 12.03.2020 на суму q5 559,49 (відшкодування витрат голові ліквідаційної комісії). Загальна сума - 397 899,36 грн.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували затвердження кредиторами щомісячного розміру грошової винагороди Ліквідатору, ухвалою суду в межах справи № 910/21840/14 розмір щомісячної грошової винагороди Ліквідатору також не встановлювалось, що свідчить про те, що Ліквідатор самостійно визначив собі розмір грошової винагороди за виконання ним повноважень голови ліквідаційної комісії.

Ліквідатор не перебуває у трудових відносинах з Боржником, які регулюються нормами трудового законодавства України, факт виконання головою ліквідаційної комісії своїх повноважень Ліквідатора, а саме обов`язків керівника підприємства не підтверджують наявність трудових відносин та відповідних гарантій, які з ними пов`язані, ці правовідносини виникають, продовжують свою дію та припиняються не відповідно до норм трудового законодавства, а на підставі Кодексу та Закону про банкрутство.

Ні Закон про банкрутство ані Кодекс не визначає автоматичного виникнення трудових обов`язків при виконанні обов`язків ліквідатора підприємства, а відповідно і грошова винагорода Ліквідатора за виконання ним повноважень, у тому числі на якого покладені обов`язки керівника боржника здійснюються на підставі Кодексу (аналогічні висновки викладені постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №Б8/180-10).

Крім цього, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного кредиторами фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012, від 16.07.2020 у справі № 918/454/18).

Отже, враховуючи викладене, грошова винагорода Ліквідатору не може бути сплачена з коштів одержаних від продажу майна боржника, що перебуває в заставі, відшкодуванню понесених Ліквідатором витрат, як і оплаті його послуг, повинно передувати в даному випадку, схваленням забезпеченого кредитора та відповідним рішенням суду в справі про банкрутство, яким встановлена їх правомірність.

Вирішуючи питання щодо розміру оплати послуг арбітражного керуючого за конкретний період виконання ним повноважень ліквідатора, господарський суд має визначити, який саме період виконання арбітражним керуючим обов`язків ліквідатора підлягає оплаті, яка саме сума підлягає до сплати на користь арбітражного керуючого, оскільки фактичне отримання арбітражним керуючим оплати послуг неможливе без затвердження ухвалою господарського суду розміру, періоду та порядку оплати послуг арбітражного керуючого.

Водночас, при визначенні розміру оплати послуг арбітражного керуючого під час здійснення ним повноважень у справі про банкрутство, господарський суд має досліджувати не тільки період здійснення арбітражним керуючим процедури банкрутства, а й які фактичні дії вчинялись арбітражним керуючим протягом відповідної процедури банкрутства, оскільки оплаті підлягає виключно фактично виконана робота (її обсяг), я не період часу, протягом якого тривала означена процедура.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №910/32824/15, від 15.05.2018 у справі №29/5005/486/2012, від 04.10.2018 у справі №922/132/13-г.

Також, згідно з пункту 29 постанови Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №922/132/13-г суд вказав наступне: «при визначенні розміру оплати послуг ліквідатора під час здійснення ним ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, господарський суд має досліджувати не тільки період здійснення ліквідатором ліквідаційної процедури, а й дії, які вчинялись ліквідатором в цей період».

Не зважаючи на викладене, суд не надав жодної правової оцінки тому, що частина грошових коштів в сумі 2 705 612,80 грн, отриманих від продажу майна, що перебувало в заставі Національного банку, залишається неперерахованою Національному банку, наразі розподілені та витрачені Ліквідатором на власний розсуд без належних на те правових підстав, що свідчить про протиправні дії Ліквідатора, яким має бути надана судом відповідна правова оцінка.

Черговою вимогою скарги, є заява НБУ застосувати ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки порушення допущені Ліквідатором мають своїм наслідком майнові та фінансові втрати для скаржника.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань; що таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-й, а також Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 04.09.2018 у справі №6/363 та від 12.03.2019 у справі №904/8223/16.

Оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тією мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст.257 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Так, за результатами другого повторного аукціону, який відбувся 10.12.2018, нерухоме майно Боржника реалізовано за ціною 7 725 612,80 грн, укладено договір та проведено розрахунок покупцем.

Однак, лише 17.12.2019 перераховано Національному банку частину коштів в розмірі 3 500 000,00 грн, а 06.03.2020 чергову частину в розмірі 1 520 000,00 грн - в рахунок часткового погашення вимог Національного банку.

Таким чином, станом на сьогодні Національний банк отримав 5 020 000,00 грн з 7 725 612,80 грн, а решта коштів в сумі 2 705 612,80 грн й досі безпідставно утримуються ліквідатором Боржника та не перераховується Національному банку.

Отже, враховуючи вищевикладене, з 06.03.2020 Національному банку не перераховано Ліквідатором грошові кошти на суму 2 705 612,80 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Інфляційні витрати розраховуються за період:

Інфляційні витрати за період з 06.03.2020 - 06.02.2021

Сума боргу - 2 705 612,80 грн.

Сукупний індекс інфляції: 100,80% х 100,80% х 100,30% х 100,20% х 99,40% х 99,80% х 100,50% х 101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% = 107,529% (за період березень 2020 - лютий 2021)

Інфляційні нарахування: 2 705 612,80 грн. (сума боргу) х 107,529% (сукупний індекс інфляції) /100% - 2 705 612,80 грн. (сума боргу) = 203 704,94 грн.

Інфляційні витрати за період з 06.03.2021 - 06.02.2022

Сума боргу - 2 705 612,80 грн.

Сукупний індекс інфляції: 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% = 110,669% (за період Березень 2021

- Лютий 2022).

Інфляційні нарахування: 2 705 612,80 грн. (сума боргу) х 110,669% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 705 612,80 грн. (сума боргу) = 288 658,85 грн.

Інфляційні витрати за період з 06.03.2022 - 06.03.2023

Сума боргу - 2 705 612,80 грн.

Сукупний індекс інфляції 104,50% х 103,10% х 102,70% х 103,10% х 100,70% х 101,10% х 101,90% х 102,50% х 100,70% х 100,70% х 100,80% х 100,70% = 124,862% (за період Березень 2022 - Лютий 2023).

Інфляційні нарахування: 2 705 612,80 грн. (сума боргу) х 124,862% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 705 612,80 грн. (сума боргу) = 672 680,32 грн.

Загальна сума інфляційних втрат за період з 06.03.2020 - 06.03.2023 становить - 1 165 044,11 грн.

Щодо 3% річних за збереження грошей без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дата початку нарахування: 06.03.2020

Дата закінчення нарахування: 06.03.2023

Відсоткова ставка:3% річних.

Кількість прострочених днів: 1095

Розраховується за формулою:

Сума боргу х процентну ставку х кількість прострочених днів /365/100% 2 705612,80 х 3 х 1095/365/100 = 243 505,00 грн.

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 06.03.2020 по 06.03.2023 складає - 243 505,00 грн.

Застосування статті 625 Цивільного кодексу України цілком обґрунтоване але жодної оцінки з боку суду стосовної даних вимог надано не було.

Невиконання або виконання неналежним чином своїх обов`язків ліквідатором у ліквідаційній процедурі може мати наслідком подання скарги на дії чи бездіяльність ліквідатора.

Дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Кодексу у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини справи, внаслідок протиправної поведінки Ліквідатора ПрАТ "СЕНІКО", а саме неналежного виконання повноважень, в порушення ст. 12, 30, 61, 64, 75 КзПБ, Ліквідатором за відсутності правових підстав не перераховані кошти на суму 2 705 612,80 грн, які належать Національному банку, як заставному кредитору на підставі Кодексу, свідчать про ввесь спектр вагомих підстав для задоволення Скарги в повному обсязі.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене судом на підставі обставин у судовій справі, які повно і всебічно з`ясовані на основі доказів, що були досліджені судом. Вмотивованим є судове рішення, в якому належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується. Під умотивованістю розуміється повне і всебічне відображення в рішенні суду мотивів, якими він керувався при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя своїх вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, й віддзеркалення мотивів щодо позиції суду при застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, про те що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень. Таким чином, суд першої інстанції не виконав свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга НБУ підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/21840/14 - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги Національного банку України на дії голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про хід справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/21840/14 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 у справі №910/21840/14 скасувати та ухвали нове рішення, яким скаргу Національного банку України на дії голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича задовольнити.

3. Визнати протиправними дії голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича щодо розподілу отриманих грошових коштів від реалізації майна ПрАТ "СЕНІКО" у розмірі 2 705 612,80 грн, що перебувало в заставі Національного банку України.

4. Визнати протиправними дії голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича щодо неперерахування отриманих грошових коштів від реалізації майна ПрАТ"СЕНІКО" у розмірі 2 705 612,80 грн., що перебувало в заставі Національного банку України на рахунок Національного банку України.

5. Зобов`язати голову ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича ( ІПН НОМЕР_1 , адреса: вул. Патріарха Мстислава Скрипника, буд. 40, оф. 1005, м. Київ, Україна, 03035) перерахувати Національному банку України (, 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9) кошти у розмірі 2 705 612, 80 грн з реалізації заставного майна ПрАТ "СЕНІКО", що перебувало в заставі Національного банку України.

6. Стягнути з голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича (ІПН НОМЕР_1 , адреса: вул. Патріарха Мстислава Скрипника, буд. 40, оф. 1005, м. Київ, Україна,03035) на користь Національного банку України (, 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9) 3% річних за період з 06.03.2020 по 06.03.2023 у розмірі 243 505,00 грн.

7. Стягнути з голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича (ІПН НОМЕР_1 , адреса: вул. Патріарха Мстислава Скрипника, буд. 40, оф. 1005, м. Київ, Україна,03035) на користь Національного банку України (, 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9) інфляційні витрати за період з 06.03.2020 по 06.03.2023 у розмірі 1 165 044,11 грн.

8. Витрати за проведення судової експертизи у розмірі 61 161,48 грн. покласти та стягнути з голови ліквідаційної комісії ПрАТ "СЕНІКО" Гусара Івана Олексійовича (ІПН НОМЕР_1 , адреса: вул. Патріарха Мстислава Скрипника, буд. 40, оф. 1005, м. Київ, Україна,03035) на користь Національного банку України (, 01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9).

9. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарського суду міста Києва.

10. Справу №910/21840/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

11. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

12. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 25.09.2023.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх