ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. Справа №907/849/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Поляна»

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 (повний текст рішення складено 13.06.23, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/849/22

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Поляна», с. Поляна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поляна»

про усунення перешкод в користуванні власністю

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Поляна», с. Поляна

до відповідача (за зустрічним позовом) Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача (за зустрічним позовом) Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поляна»

про зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом) не з`явився;

від відповідача (за первісним позовом) Поврозник А.П.;

від третьої особи Олійник Р.Б. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

16 листопада Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі ПрАТ «Укрпрофоздоровниця») звернулося до суду з позовом про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Аква-Поляна» нерухомого майна - цеху по розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00 кв.м. (до реконструкції будівля колишнього клубу-їдальні (колишній корпус № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв.м. та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м., які мали загальну площу 1904,3 кв.м.) розташованого за адресою: 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд.104 та повернення його Приватному акціонерному товариству лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (). В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на припинення договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002, укладеного між ТОВ «Аква-Поляна» та ТОВ «Санаторій «Поляна», та небажання відповідача повернути в добровільному порядку отримане раніше майно для здійснення спільної діяльності.

07.12.2022 ТОВ «Аква-Поляна» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою про визнання правовідносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.200, укладеним між ТОВ «Аква-Поляна» та ТОВ «Санаторій «Поляна», дійсними та триваючими та про зобов`язання ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» утриматись від вчинення дій спрямованих на порушення договірних господарських відносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 у справі № 907/849/22 первісні позовні вимоги задоволено в повному обсязі; зобов`язано ТОВ «Аква-Поляна» звільнити нерухоме майно - цех по розливу мінеральної води (літ. «А'», «Б»), загальною площею - 1935,00 кв.м. (до реконструкції будівля колишнього клубу-їдальні (колишній корпус №4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв.м. та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м., які мали загальну площу 1904,3 кв.м.) розташований за адресою: 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд. 104 та повернути його Приватному акціонерному товариству лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»; за рахунок відповідача позивачу відшкодовано судовий збір; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з наступного:

- суд встановив, що спірне майно зареєстроване на праві власності за ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а цех по розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00 кв.м., утворився в результаті реконструкції будівлі колишнього клубу-їдальні (колишній корпус № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 м.кв. та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 м.кв., які мали загальну площу 1904,3 м.кв.), тобто є одним і тим же об`єктом нерухомого майна;

- з огляду на встановлення судом нікчемності п. 1.8 договору про спільну діяльність № 2108080/2002-2 від 26.07.2002 в силу закону, на підставі ст. ст. 1141, 1142 ЦК України, спірний договір про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року припинився 29 березня 2022 р., тобто через три місяці з моменту отримання ТОВ «Аква-Поляна» листа ТОВ «Санаторій «Поляна» про відмову від подальшої участі у договорі простого товариства;

- враховуючи факт припинення договору про спільну діяльність та, відповідно, користування спірним майном без згоди власника цього майна (ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», за яким це право власності зареєстроване), наявні підстави для повернення майна його власнику - ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» відповідно до статті 391 цього Кодексу;

- відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд констатував, що договір про спільну діяльність № 2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року припинився 29 березня 2022 р., а наявні в матеріалах справи докази (лист №553 від 17.10.2022 р та лист №217 від 22.08.2022 р.) переконливо свідчать про дотримання ТОВ «Санаторій «Поляна» послідовної позиції щодо припинення договору про спільну діяльність. Таким чином, у суду не було підстав для задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання правовідносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року, укладеним між ТОВ «Аква-Поляна» та ТОВ «Санаторій «Поляна», дійсними та триваючими;

- в задоволенні позовної вимоги за зустрічним позовом про зобов`язання ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» утриматись від вчинення дій, спрямованих на порушення договірних господарських відносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року відмовлено, оскільки, ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не було стороною договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року та, враховуючи припинення спірного договору про спільну діяльність, відсутній факт порушення права позивача за зустрічним позовом, як передумова для звернення до суду для його захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у цій частині.

Не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, позивач за зустрічним позовом ТОВ «Аква-Поляна», оскаржив таке в апеляційному порядку, звернувшись до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні вимог первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Як на підставу своїх вимог апелянт покликається на таке:

- з покликанням на правову позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 року у справі №922/3166/20, скаржник зазначає, що позивачем за первісним позовом обрано не вірний спосіб захисту порушеного права;

- вважає, що суд першої інстанції не дослідив та не надав правового обґрунтування умовам п.3.4 договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.02 р., котрим сторони погодили, що грошові й інші майнові внески сторін, а також майно, створене чи придбане в результаті спільної діяльності, складає їх спільну пайову власність;

- на переконання скаржника, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням, всупереч викладеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, позбавив ТОВ «Аква-Поляна» належного йому права на частку в спільному майні сторін договору про спільну діяльність;

- разом з тим, скаржник вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача за первісним позовом в частині наявності ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном належним ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», в тому числі й спірного об`єкта нерухомості. Таким чином, не врахувавши вказаної ухвали суду у справі № 757/12536/23-к та задоволивши первісні позовні вимоги, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням фактично вивів з під арешту відповідне майно поза волею та без залучення особи (АРМА), якій на момент винесення оскаржуваного рішення належали права володіння, розпорядження та користування таким майном;

- суд не надав правового значення доводам відповідача за зустрічним позовом, про те, що позивачу за первісним позовом належить лише 984/1000 частки нерухомого майна за реєстраційним номером 40, тоді як інші 16/1000 належить ТОВ «Реміра Закарпаття;

- судом в оскаржуваному рішенні проігноровано доводи ТОВ «Аква-Поляна» щодо рішення Наглядової ради ПАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» Р16-2 від 29.05.2023 року «Про внесення змін до додаткової угоди до договору про спільну діяльність між ТОВ «Санаторій «Поляна» та ТОВ «Аква-Поляна» та погодження додаткової угоди в новій редакції». Вказаним рішенням узгоджено редакцію додаткової угоди до договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року укладеного між ТОВ «Санаторій «Поляна» та ТОВ «Аква -Поляна».

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, позивач за первісним позовом подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи скаржника, виходячи з наступного:

- враховуючи факт припинення договору про спільну діяльність та, відповідно, користування спірним майном без згоди власника цього майна (ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»), за яким це право власності зареєстровано, у суду були наявні підстави для задоволення позовних вимог та повернення спірного майна його власнику відповідно до ст. 391 ЦК України;

- позивач за первісним позовом зазначає, що обставини та підстави позову у справі № 922/3166/20 є відмінними від обставин даної справи, таким чином, правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20, не підлягають застосуванню у справі № 907/849/22, як хибно вважає скаржник;

- щодо покликання скаржника на неврахування судом п. 3.4 договору, позивач за первісним позовом зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 1141 ЦК України, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з тим, позивач за первісним позовом, звертає увагу суду на те, що питання про визнання права власності, зокрема, на цех по розливу мінеральної води, загальною площею 1935,00м.кв., було предметом розгляду у справі № 907/438/21, рішенням в якій в задоволенні позовних вимог ТОВ «Аква-Поляна» до ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ДП «Санаторій «Поляна» було відмовлено. Водночас, в межах розгляду справи № 907/438/21 було встановлено, що ТОВ «Аква-Поляна» не набуло права спільної сумісної власності на спірне майно, що спростовує твердження апелянта про те, що у зв`язку із припиненням договору про спільну діяльність в апелянта виникло право на частку у спільному майні сторін;

- щодо ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 у справі № 757/12536/23-к позивач зазначає, що відповідачем за первісним позовом не було подано суду копії такої ухвали і така не була предметом дослідження судом першої інстанції. Крім цього, вказана ухвала районного суду жодним чином не позбавляє ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» права на звернення з позовом до незаконного користувача майна про витребування такого майна. Ухваливши рішення у даній справі, суд в жодному разі не виводив спірне майно з-під арешту;

- позивач звертає увагу суду на те, що ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» дійсно належить лише 984/1000 частки нерухомого майна за реєстраційним номером 40, інші 16/1000 належать ТОВ «Реміра Закарпаття», однак, ТОВ «Реміра Закарпаття» не має жодного відношення до спірного майна, оскільки у 2016 році придбало конкретно приміщення колишньої лабораторії, літера «З» загальною площею 283,1 кв.м., що складає частку 16/1000 від цілісного майнового комплексу;

- позивач за первісним позовом вказує, що твердження апелянта про прийняття Наглядовою Радою ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» рішення Р16-2 від 29.05.2023 «Про внесення змін до договору про спільну діяльність між ТОВ «Санаторій «Поляна» та ТОВ «Аква-Поляна» та погодження додаткової угоди в новій редакції» не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «Аква-Поляна» не підписала узгоджену редакцію додаткової угоди.

Підсумовуючи наведене, позивач за первісним позовом вважає, що місцевим господарським судом прийнято законне та обґрунтоване рішення, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Третя особа також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи ТОВ «Аква-Поляна», з аналогічних підстав, викладених позивачем за первісним позовом у своєму відзиві.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. За клопотанням представників позивача за первісним позовом та третьої особи, розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання прибув представник відповідача за первісним позовом та на зв`язок із судом вийшов представник третьої особи, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї; позивач за первісним позовом участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечив.

Водночас, 14 вересня 2023 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його відрядженням, що підтверджується наказом № 28-ВД від 13.09.2023.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку представників сторін, які прибули в судове засідання, судова колегія дійшла висновку про відхилення клопотання представника позивача за первісним позовом, з огляду на строк розгляду апеляційної скарги, визначений ст. 273 ГПК України, а також враховуючи ту обставину, що участь представників сторін в дане судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Крім цього, представник скаржника в судовому засіданні заявив усне клопотання, в якому просив залучити до участі у даній справі в якості третьої особи Агентство з розшуку та менеджменту активів, покликаючись на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к, якою накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном належним ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Заслухавши клопотання скаржника, судова колегія відмовила в його задоволенні як такого, що необґрунтоване та не підтверджене належними і допустимими доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників скаржника та третьої особи, приймаючи до уваги доводи позивача за первісним позовом, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 26 липня 2002 року, між дочірнім підприємством «Санаторій «Поляна» Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поляна») та дочірнім підприємством «Аква-Поляна» Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумаф» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аква-Поляна»), було укладено договір про спільну діяльність №2108080/2002- 2, за змістом якого сторони дійшли згоди організувати спільну інвестиційну діяльність шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти в сфері проведення реконструкції та модернізації спальних корпусів лікувально-оздоровчого комплексу санаторію «Поляна», виробництва, розливу і реалізації мінеральної води, а також для досягнення наступних спільних господарських цілей: розширення додаткових видів послуг, підвищення рівня обслуговування, збільшення кількості відпочиваючих; задоволення попиту споживачів на якісну мінеральну воду з лікувальними властивостями; одержання прибутку.

Згідно наявних у матеріалах справи додатку №3 до договору про спільну діяльність та доповнення до договору про спільну діяльність від 15.08.2002 р., в спільну діяльність було передбачено внесення, зокрема, усього колишнього корпусу №4 в складі будівлі колишньої клуб-їдальні літ. «А» з прибудовою літ. «Б», власником яких є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

У 2003 році була проведена реконструкція існуючого корпусу №4 ДП «Санаторій «Поляна» під цех для розливу мінеральної води з прибудовою складу готової продукції та прохідної, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, затвердженого розпорядженням Голови Свалявської районної державної адміністрації №24 від 27.01.2004 року.

З наявного в матеріалах справи технічного паспорта, виготовленого станом на 24.05.2021 року на замовлення ТОВ «Аква-Поляна», вбачається, що площа цеху по розливу мінеральної води (літери А, Б) складає 1935,0кв.м.

При цьому факт реконструкції клубу-їдальні (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв. м. та складу (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м у цех по розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею - 1935,00 кв.м підтверджується наявним у матеріалах справи висновком №01 від 24 травня 2021, складеним експертом інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП Головнич С.С.

18 лютого 2004 р. колишня клуб-їдальня загальною площею 1904,3 кв.м (будівля колишнього клубу-їдальні літ «А» з прибудовою літ. «Б»), яка належить на праві власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», у відповідності до договору оренди №2108080/2004-5 була передана в оренду ТОВ «Аква-Поляна» для використання під цех розливу мінеральної води.

Згодом, 31 березня 2010, після завершення договору оренди, будівля колишнього клубу-їдальні літ «А» з прибудовою літ. «Б» загальною площею 1904,3 кв.м за актом приймання-передачі була повернута ДП «Санаторій «Поляна».

З наявної в матеріалах справи копії акта приймання-передачі вбачається, що 01.04.2010 ТОВ «Аква-Поляна» прийняло будівлю колишнього клубу-їдальні літ. «А» з прибудовою літ. «Б» загальною площею 1904,3 кв.м, як внесок ДП «Санаторій «Поляна» у відповідності з умовами договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 р.

Вказані обставини визнаються та не заперечуються сторонами у справі.

23 червня 2021 року Наглядовою радою Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було прийнято рішення №Р18-18, згідно якого надано згоду ДП «Санаторій «Поляна» на розірвання договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року.

02 грудня 2021 року ТОВ «Санаторій «Поляна» направило на адресу ТОВ «Аква-Поляна» заяву про відмову від подальшої участі у договорі простого товариства, в якій повідомлялося про односторонню відмову ТОВ «Санаторій «Поляна» від подальшої участі у безстроковому договорі про спільну діяльність № 2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року та, відповідно, про припинення дії даного договору після спливу трьохмісячного терміну з дня отримання відповідної заяви, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви та поштовою квитанцією від 02.12.2021 р. про направлення поштового відправлення №965 на адресу ТОВ «Аква-Поляна».

Згідно наявної у матеріалах справи роздруківки з сайту Укрпошти поштове відправлення №965 було вручене ТОВ «Аква-Поляна» 29 грудня 2021 року, що не заперечується представником ТОВ «Аква-Поляна». Проте, ТОВ «Аква-Поляна» в зустрічному позові та в апеляційній скарзі зазначає про отримання вказаної заяви 08 грудня 2021.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, у відповідності до ст. 79 ГПК України, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно, керуючись статтею 79 ГПК України, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що докази дати вручення заяви про відмову від подальшої участі у договорі простого товариства надані ТОВ «Санаторій «Поляна» (29 грудня 2021 року) є більш вірогідними, таким чином, ця обставина вважається доведеною.

15 червня 2022 року наказомза №65 голови правління ПрАТ «Урпрофоздоровниця» Субота М.В. було створено комісію з представників ПрАТ «Урпрофоздоровниця» та ТОВ «Санаторій «Поляна» для організації процедури повернення майна переданого у спільну діяльність.

16 червня 2022 року ТОВ «Аква-Поляна» було вручено лист-попередження про те, що 20 червня 2022 року о 12 год 00 хв за участі представників ТОВ «Аква-Поляна», ТОВ «Санаторій «Поляна» та ПрАТ «Укпрофоздоровниця» буде проводитись процедура повернення майна.

20 червня 2022 року о 12.00 члени комісії прибули на територію ТОВ «Аква-Поляна» з метою проведення процедури повернення майна, переданого у спільну діяльність.

Згідно акта комісії від 20.06.22, встановлено, що не дивлячись на надання підтверджуючих документів щодо права власності ПрАТ «Укпрофоздоровниця» на майно та завчасне попередження про необхідність повернення майна раніше переданого у спільну діяльність, директор ТОВ «Аква-Поляна» Суботовський В.В. протиправно відмовився повертати належні ПрАТ «Укпрофоздоровниця» будівлі, а саме клуб-їдальню (літ. А') та складу (літ. Б), що були реконструйовані у цех для розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»).

Разом з тим, як встановлено судом першоії інстанції та не заперечується сторонами, в провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа №907/438/21 за позовом ТОВ «Аква-Поляна» до ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ТОВ «Санаторій «Поляна» з предметом позову - визнання права власності, зокрема, на цех для розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00кв.м (до реконструкції будівля колишнього клубу-їдальні (колишній корпус № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв.м та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м, які мали загальну площу 1904,3 кв.м) розташований за адресою: 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд.104.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20 січня 2022 року у справі №907/438/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2022 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.09.2022, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Аква-Поляна» було відмовлено.

Водночас, при розгляді справи №907/438/21 судами було встановлено наступне:«... власником внесеного відповідачем 1 (прим. ДП «Санаторій «Поляна») у спільну діяльність майна було і є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (до перейменування ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»)". Судами було встановлено, що право власності на спірне майно, наявне у відповідача-2, не припинялося, а отже відсутні правові підстави для позбавлення його такого права. Крім цього, відповідачем не надано суду доказів набуття ним права власності на спірні об`єкти нерухомості (цех по розливу мінеральної води (літ. «A», «Б») площею 1 935,00 кв.м та вбудовані приміщення ресторану ТОВ «Аква-Поляна» площею 202,9 кв.м.), що могло б бути захищено судом на підставі приписів ст.392 ЦК України. При цьому аналіз змісту договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 р., не дає підстав для висновку, що ним передбачено виникнення у позивача права власності (зокрема, і спільної часткової власності, а тим більше приватної) на реконструйовані в процесі реалізації спільної діяльності будівлі та приміщення. Доводи апеляційної скарги про те, що договір про спільну діяльність погоджено ЗАТ «Укрпрофздоровиця» не змінює статусу цього майна, власником якого є відповідач-2 (прим. ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»), і відповідно не могло перейти у спільну часткову власність.

Оцінюючи доводи сторін суд вважає за доцільне зазначити наступне:

Відповідно до п. 1.1. договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002, сторони дійшли згоди організувати спільну інвестиційну діяльність, шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти у сфері проведення реконструкції та модернізації спальних корпусів лікувально-оздоровчого комплексу санаторію «Поляна», виробництва, розливу і реалізації мінеральної води, а також для досягнення інших спільних господарських цілей.

Пунктом 1.7. договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 передбачено, що даний договір набирає сили з дати його підписання і є безстроковим.

Правовідносини між сторонами, що виникли на підставі договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.02 р. регулюються главою 77 Цивільного кодексу України та ст. 1132 Цивільного кодексу України, змістом яких встановлено, що сторони за договором про спільну діяльність діють у формі простого товариства.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір простого товариства припиняється у разі, зокрема, відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників (п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України).

Порядок виходу учасника з простого товариства шляхом відмови від подальшої участі у договору простого товариства та розірвання договору визначений нормами статті 1142 ЦК України, яка встановлює, що учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніше ніж за три місяці до виходу з договору.

Пунктом 2.3. договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.02 р. передбачено, що санаторій має право вийти з числа учасників у порядку і на умовах, передбачених даним договором.

Водночас, п. 1.8. договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 встановлює, що дія договору може бути припинена тільки за письмовою згодою сторін. Одностороння зміна умов договору або одностороння відмова від виконання зобов`язань за договором не допускається.

Однак, дане положення договору прямо суперечить вимогам частини другої ст. 1142 ЦК України, яка передбачає, що умова про обмеження права на відмову від безстрокового договору простого товариства є нікчемною.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, у відповідності до ч. 4 Перехідних положень ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 01.01.2004 і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків змін або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Отож, незважаючи на те, що договір про спільну діяльність був укладений під час дії норм ЦК УРСР, порядок припинення дії даного договору та наслідки припинення договору регулюється нормами чинного Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене, пункт п. 1.8. договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002, що обмежує право на односторонню відмову від договору, є нікчемним (недійсним у силу закону). Таким чином, у ТОВ «Санаторій «Поляна» було наявне право односторонньої відмови від подальшої участі у договорі простого товариства з попереднім повідомленням про це інших учасників спільної діяльності не пізніше ніж за три місяці до виходу з договору, прямо передбачено законом (ст. 1142 ЦК України) і що відповідає вимогам статті 525 ЦК України.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

При цьому, одностороння відмова від договору (в повному обсязі або частково) здійснюється без звернення до суду, і відповідно, в силу самого факту її здійснення договір вважається розірваним, а при частковій відмові - зміненим.

Підсумовуючи наведене, на підставі ст. ст. 1141, 1142 ЦК України, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року припинився 29 березня 2022, тобто через три місяці з моменту отримання ТОВ «Аква-Поляна» листа ТОВ «Санаторій «Поляна» про відмову від подальшої участі у договорі простого товариства.

Нормами статей 1130, 1131 ЦК України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до статей 1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Частина 2 статті 1141 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на приписи чинного законодавства, з врахуванням факту припинення договору про спільну діяльність, ТОВ «Аква-Поляна» зобов`язане повернути ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», як власнику відповідного майна, раніше отримане для здійснення спільної діяльності майно, зокрема, цех по розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00 кв.м. (до реконструкції будівля колишнього клубу-їдальні (колишній корпус № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 м.кв. та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 м.кв., які мали загальну площу 1904,3 м.кв.) розташований за адресою: 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд.104.

Слід зазначити, що спірне майно зареєстроване на праві власності за ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а будівля колишнього корпусу № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв.м та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м, які мали загальну площу 1904,3 кв.м, в результаті реконструкції була перебудована в цех для розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00 кв.м, є одним і тим же об`єктом нерухомого майна.

Стаття 321 Цивільного кодексу України регламентує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц) володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) (див. п. 70 постанови Великої палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

З огляду на факт припинення договору про спільну діяльність та користування спірним майном без згоди власника цього майна (ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»), за яким це право власності зареєстроване, наявні підстави для повернення майна його власнику - ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», відповідно до статті 391 цього Кодексу. Таким чином, з врахуванням наведеного та, приймаючи до уваги небажання відповідача за первісним позовом в добровільному порядку повернути майно раніше отримане для здійснення спільної діяльності, зокрема, цех для розливу мінеральної води (літ. «A», «Б»), загальною площею 1935,00 кв.м (до реконструкції будівля колишнього корпусу № 4 сан. Поляна, а саме: клуб-їдальня (літ. А'), загальною площею 1557,00 кв.м та склад (літ. Б), загальною площею 347,3 кв.м, які мали загальну площу 1904,3 кв.м, розташований за адресою: 89313, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд.104, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом його звільнення та повернення власнику.

Разом з тим, судова колегія відхиляє доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків наведених Великою Палатою Верховного Суду у справі № 922/3166/20, оскільки обставини справи та підстави позову у справі № 922/3166/20 є відмінними від обставин та підстав позову у даній справі.

Предметом позову у справі № 922/3166/20 була вимога Харківської місіької ради до ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" про розірвання договору оренди землі, усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою шляхом демонтажу споруд, які розташовані на ній, а також зобовязання ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі міськради цю земельну ділянку з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Натомість, у даній справі, позивач звернувся з негаторним позовом уже після припинення договору про спільну діяльність, тобто після того як договірні відносини між ТОВ "Санаторій "Поляна" та ТОВ "Аква-Поляна" по договору про спільну діяльність за № 2108080/2002-2 від 26.07.2002 припинилися.

Таким чином, правовідносини у справі № 922/3166/20 не є подібними з даною справою, а тому правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 02.11.2022, не підлягають застосуванню.

Щодо доводів апелянта про позбавлення ТОВ «Аква-Поляна» належного йому права на частку в спільному майні сторін договору про спільну діяльність, суд зазначає, що питання про визнання права власності, зокрема, на цех для розливу мінеральної води, загальною площею 1935,00 кв.м, вже було предметом розгляду у справі № 907/438/21, рішенням в якій в задоволенні позовних вимог ТОВ «Аква-Поляна» до ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ДП «Санаторій «Поляна» було відмовлено. Водночас, в межах розгляду справи № 907/438/21 було встановлено, що ТОВ «Аква-Поляна» не набуло права спільної сумісної власності на спірне майно, що спростовує твердження апелянта про те, що у зв`язку із припиненням договору про спільну діяльність в апелянта виникло право на частку у спільному майні сторін.

Щодо покликання скаржника на те, що позивачу за первісним позовом належить лише 984/1000 частки нерухомого майна за реєстраційним номером 40, тоді як інші 16/1000 належить ТОВ «Реміра Закарпаття», суд зазначає, що ТОВ «Реміра Закарпаття» не має жодного відношення до спірного майна, оскільки у 2016 році придбало конкретно визначене приміщення колишньої лабораторії, літера «З» загальною площею 283,1 кв.м, що складає частку 16/1000 від цілісного майнового комплексу.

Твердження апелянта про недослідження судом першої інстанції питання необхідності залучення до участі у справі як третьої особи Агентства з розшуку та менеджменту активів (АРМА) з покликанням на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №757/12536/23-к відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом в ході розгляду даної справи суду першої інстанції не було заявлено відповідного клопотання з обґрунтуванням необхідності залучення третьої особи. Крім цього, право власності на спірне нерухоме майно за наслідком розгляду даної справи, як було так і залишилося за позивачем.

Розглядаючи вимоги зустрічного позову, судова колегія зазначає наступне:

Глава 77 Цивільного кодексу України (спільна діяльність) не передбачає поновлення правовідносин за договором про спільну діяльність після відмови учасника від участі у спільній діяльності шляхом вчинення певних конклюдентних дій. Чинне законодавство передбачає можливість поновлення окремих договорів шляхом вчинення певних дій сторонами договору, але таке поновлення відбувається виключно у випадках, прямо передбачених законодавством (наприклад, поновлення договору найму на строк, який був раніше встановлений договором, у випадку якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, а наймодавець протягом одного місяця не заперечує проти поновлення договору).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, договір про спільну діяльність № 2108080/2002-2 від 26 липня 2002 року припинився 29 березня 2022. Отже, будь-які подальші дії колишніх учасників договору про спільну діяльність, після вказаної дати, не можуть бути витлумачені як дії, які поновлюють правовідносини за договором про спільну діяльність та відновлюють дію самого правочину, який припинився раніше. Водночас, з наявних у матеріалах справи листів вбачається, що ТОВ «Санаторій «Поляна» відмовилось від підписання протоколу розподілу дивідендів за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 за другий квартал 2022 року (лист №553 від 17.10.2022), а з липня 2022 року припинило відпуск ТОВ «Аква-Поляна» мінеральної води (лист №217 від 22.08.2022), що свідчить про послідовну позицію ТОВ «Санаторій «Поляна» спрямовану на припинення договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002.

З огляду на наведене, підстави для задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання правовідносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002, укладеного між ТОВ «Аква-Поляна» та ТОВ «Санаторій «Поляна», дійсними та триваючими відсутні.

Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про зобов`язання ПрАТ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» утриматись від вчинення дій спрямованих на порушення договірних господарських відносин за договором про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року, то в задоволенні такої правомірно відмовлено місцевим господарським судом, оскільки ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не було стороною договору про спільну діяльність №2108080/2002-2 від 26.07.2002 року та, враховуючи припинення спірного договору про спільну діяльність відсутній факт порушення права позивача за зустрічним позовом, як передумова для звернення до суду для його захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у цій частині.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2023 у справі №907/849/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Поляна» без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 26.09.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік