26.09.2023Справа № 910/7740/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7740/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки ПАТ "Страхова компанія "Скайд", як боржника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/004047216, було ліквідовано, на підставі статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" його зобов`язання за договором виконує Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/7740/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
07.08.2023 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі та залишення позову без розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 поновлено провадження у справі.
18.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просить суд вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 26.09.2023 року.
12.09.2023 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, в якому викладено заперечення на ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії здійснило ТОВ "Маркс.Капітал" під час розгляду даної справи, як і не доведено пред`явлення завідомо необґрунтованого позову в даній справі.
У судове засідання 26.09.2023 представник відповідача (заявника) не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його отримання, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача також не з`явився в судове засідання, втім у поданому клопотанні просив здійснити розгляд заяви без його участі.
Частиною 4 статті 244 ГПК України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної заяви і не повідомив суду про причини неявки, а позивач просив розгляд заяви проводити за його відсутності, суд на місці постановив розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7740/22 проводити за їх відсутності.
Розглянувши заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7740/23 та стягнення з позивача судових витрат у розмірі 2000,00 грн, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов такого висновку.
Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).
В силу приписів частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.
Так, відповідно до частин 5 та 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №903/1059/22, від 18.06.2019 року в справі №922/3787/17, від 09.07.2019 року в справі №922/592/17.
У разі залишення позову в справі без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, що і зумовили відповідні витрати відповідача під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.
Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Разом із тим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 14.03.2023 року у справі №911/1201/22,, від 18.01.2022 року у справі №922/2017/17, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.
Вищезазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі №921/811/21 та від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
При цьому, суд зазначає, що не можна виходити лише з буквального розуміння терміну "необґрунтовані", тобто такі, для яких не має достатньо фактів чи доказів. Необґрунтованими можуть бути визнані такі дії, які свідомо спрямовані на перешкоджання нормальному перебігу судового провадження та явно свідчать про зловживання правами.
За міркуванням відповідача, необґрунтованість дій позивача полягає у тому, що позивач, отримавши відмову від МТСБУ, все одно звернувся до суду внаслідок чого МТСБУ було змушене звернутися до адвокатського об`єднання.
Приймаючи до уваги вищевикладене, аналізуючи заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення заявником не зазначено, а судом не встановлено у чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, у той час як саме лише подання позову (у даній справі чи в інших справах) не може бути розцінене судом як таке, що свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній має право на звернення до суду та реалізував таке право на свій розсуд. Водночас право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду (до початку розгляду справи по суті) є абсолютним, тобто не залежить від мотивів позивача чи волі сторін у справі.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.
При цьому, суд наголошує, що в силу положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги недоведеність заявником обставин необґрунтованості дій позивача в ході розгляду справи №910/7740/23, суд, у даному випадку, не вбачає підстав для висновку про необґрунтованість дій позивача та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у зв`язку із залишення позову без розгляду.
Водночас, суд звертає увагу, що наведені заявником правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 постановлені з урахуванням зовсім інших обставин справи та стосуються "повноти" документів поданих на підтвердження понесення адвокатських витрат, тоді як за обставин даної справи заявником не доведено суду самого факту необґрунтованості дій позивача, так як згідно приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом і сам лише факт реалізації позивачем свого права на подання позову не може свідчити про необґрунтованість дій.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. У задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.
2. Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.
Повний текст додаткової ухвали складено та підписано 29.09.2023.
Суддя Т.В. Васильченко