ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/58/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ Пронюк В.Я. (за довіреністю)

від Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса Сокуренко І.А. (в порядку самопредставництва)

від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» м. Київ не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м.Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року, м. Одеса, суддя Демешин О.А., повний текст рішення складено та підписано 19.06.2023 року

по справі № 916/58/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» м. Київ

про стягнення 1 544 196 грн. 85 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ про стягнення коштів у розмірі 1 544 196 грн. 85 коп., в тому числі: основний борг 1 129 542 грн. 57.коп., пеня у сумі 178 163 грн. 65 коп., 3% річних у сумі 24 231 грн.48 коп., інфляційні втрати у сумі 212 259 грн.15 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2 044 873 грн. 77 коп., проте відповідач, в порушення умов укладеного договору, оплату здійснював несвоєчасно, що і стало підставою для нарахування на прострочену суму боргу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі №916/58/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ до Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса задоволено частково, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ пеню у розмірі 100 000 грн., 3% річних у розмірі 23 522 грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 212 259 грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5589 грн. 68 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачем нараховано пеню тільки за поставку газу у грудні 2021, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати отриманого газу в цей період задоволено частково, приймаючи до уваги положення частини 2 статті 613 Цивільного кодексу України, якою встановлено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Зокрема, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рахунок на оплату за поставлений у грудні 2021 року газ позивач повинен був виставити відповідачу не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відтак, на переконання місцевого господарського суду, здійснювати нарахування пені та 3% річних за поставлений відповідачу природний газ в грудні 2021 потрібно було не за 122 дні прострочення, як нараховано позивачем, а за 113 днів такого прострочення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений природний газ у лютому-квітні 2022, господарським місцевим судом зазначено, що Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не діяв, і, відповідно, сплата пені за прострочення оплати рахунків за вказаний період не була передбачена.

Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних за прострочення оплати за природний газ, поставлений відповідачу в лютому-квітні 2022, господарський місцевий суд звернув увагу на те, що факт постачання газу в цей період не заперечується відповідачем і до моменту звернення позивача до суду з позовом по цій справі борг в розмірі 1 129 542 грн. 57 коп. був погашений відповідачем у повному обсязі.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що поставки природного газу в лютому-квітні 2022 року здійснювались позивачем поза межами договору, оскільки 60-ти денний термін дії Типового договору закінчився 11.12.2021, а укладений між сторонами Типовий договір №503 від 23.11.2022 містив взаємовиключні строки дії договору (п. 4.2. та п.11.1.), а п.4.3. в частині оплати рахунку протягом 5-ти банківських днів суперечить п.4.4. Типового договору, і тому, на думку суду, прострочення виконання зобов`язання з оплати за отриманий природний газ у відповідача виникло через 7 днів з дня виставлення йому відповідних рахунків позивачем за кожний період постачання природного газу.

Крім того, місцевий господарський суд на підставі ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України зменшив розмір пені та стягнув з відповідача на користь позивача суму пені 100 000 грн. з відмовою в іншій частині позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2019 року у справі № 916/58/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 78 163 грн. 65 коп., 3% річних в розмірі 709 грн. 28 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також відшкодувати скаржнику за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи в частині часткового задоволення позовних вимог.

Скаржник зазначає, що Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501. Вказує, що укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань.

Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що позивачем в повній мірі дотримано вимоги Типового договору, в тому числі в частині строків постачання природного газу. Зазначає, що відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» від 05.08.2022 № ТОВВИХ-22-8255 позивач постачав відповідачу природний газ, як постачальник «останньої надії» в періоди: з 01.11.2021 по 11.12.2021 року, з 05.02.2022 по 31.03.2022 року, з 02.04.2022 по 30.04.2022 року, фактично в кожен вищезазначений період поставки діяв окремий договір, укладений між позивачем та відповідачем. Зокрема, скаржник зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та Головним управління Національної поліції в Одеській області було укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", відповідно до п. 2.1 якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 78,463 тис.куб.м на загальну суму 2 044 873,77 грн. Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. Типового договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Апелянт зазначає, що оплату за природній газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 4.4. договору. Вважає, що у відповідача наявна недобросовісна поведінка в частині виконання зобов`язань да договором, оскільки відповідач був обізнаний про наявність в нього заборгованості перед позивачем, так як на його адресу направлялись рахунки на оплату та вимога про сплату заборгованості, однак відповідач проігнорував дану вимогу.

Крім того, скаржник зазначає, що зменшуючи розмір пені, місцевий суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру штрафних санкцій зі звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Вказує, що до матеріалів справи відповідач взагалі не надав жодного доказу на підтвердження свого майнового стану, наявності чи відсутності коштів на рахунках, бюджетних асигнувань/призначень, кошторису тощо. У зв`язку з чим суд не міг дослідити майновий стан відповідача та об`єктивно розглянути питання про зменшення пені. Тому вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано було зменшено розмір пені.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі №916/58/23, справу призначено до судового розгляду.

08.08.2023 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса надійшов відзив (вх. №2086/23/Д1), у якому відповідач просив суд апеляційної інстанції відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ у задоволенні вимог, зазначених в апеляційної скарзі, в повному обсязі. Відзив судовою колегією долучено до матеріалів господарської справи.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса, стосовно права суду першої інстанції на зменшення суми штрафних санкцій, зазначає, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади законодавства, має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи. Тому, відповідач вважає, що суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 233 Господарського кодексу України, мав право на зменшення суми стягнутих на користь апелянта штрафних санкцій.

Вказує, що на теперішній час стягнення повного розміру штрафних санкцій безспірно вплине на можливості матеріально-технічного забезпечення підрозділів Головного управління, як тих, які задіяні у багатьох заходах за межами Одеської області, так і тих, які базуються на території Одеської області.

Крім того, звертає увагу на той факт, що ще до подання позовної заяви апелянтом, Головне управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса сплатило суму основного боргу в повному обсязі.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав свої доводи та заперечення, викладені письмово в апеляційній скарзі та відзиву на неї. Просив рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, з мотивів, викладених письмове у відзиві. Просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження у справі на офіційні електронні адреси такої особи. Про причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі № 916/58/23 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексом Газотранспортної системи оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику останньої надії через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії, за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

Відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ETC) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ЕРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТC).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС:

- інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку Позивач та Відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень, (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ «ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; ).

Таким чином, позивач, як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

При цьому, факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника останньої надії та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується:

-листом Оператора ГТС від 05.08.2022 № ТОВВИХ-22-8255;

-інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10);

-відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача.

Разом із цим, відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити:

-ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача;

-прізвище, ім`я, по батькові (для побутових споживачів);

-назву та СДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими);

-поштову адресу об`єкта споживача.

На виконання зазначеного пункту Оператором ГРМ було надано позивачу вказаний реєстр за Формою № 10, що погоджений листом НКРЕКП від 30.09.2020 № 10261/16.3.2/7-20 за зверненням ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 29.09.2020 № ТОВВИХ-20-11085.

Згідно з Формою № 10 відповідач був зареєстрований в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» з 01.11.2021.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку, якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора TTC та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГTC.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 809 в редакції Постанови № 1102.

Цією ж Постановою Кабінету Міністрів України № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16.8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16.8 грн за 1 куб.метр.

З 1 грудня 2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archiye-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

Згідно з п. 4.2. договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ /оператора ГТС ( для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що міститься в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 4.3. договору, постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Відповідно до пункту 4.4. договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно пункту 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 11.1. цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят днів протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Крім цього, між сторонами було укладено Типовий договір № 503 від 23.11.2022. Відповідно до п. 2.1. цього договору постачальник зобов`язується постачати природний газ відповідно до коду ДК 021:2015:09120000-6 Газове паливо споживачу за адресою відповідно до документації, в термін з 01.01.2022 року по 30.08.2022 року в обсязі 23979,00 м. куб, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Згідно п. 4.1. договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.

Відповідно до п. 4.2. договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ / оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Сума договору складає 1 129 542 грн. 57 коп. Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022 включно, а в частині оплати до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Згідно п. 4.3. договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок протягом 5-ти банківських днів, наданий постачальником, відповідно до п. 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до п. 4.4. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п.11.1. договору він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» із адвокатським запитом, відповідно до якого просив надати інформацію щодо фактичних обсягів споживання природного газу, зокрема, Головним Управлінням Національної поліції в Одеській області (ЕІС-код 56XS0001430KK00K) за період з 01.10.2021 року по 28.02.2022 року.

Листом від 05.08.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» у відповідь на адвокатський запит повідомило, що споживач із ЕІС-кодом 56XS0001430KK00K у періоди з 29.10.2021 року по 11.12.2021 року, з 05.02.2022 року по 31.03.2022 року, з 02.04.2022 року по 31.05.2022 року, та з 02.06.2022 року по 31.07.2022 року був закріплений за постачальником «останньої надії» - Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Обсяг природного газу, використаний споживачем становить: з 29.10.2021 року по 31.10.2021 року - 0,00 метрів кубічних; з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року 54 484,00 метрів кубічних; з 01.12.2021 року по 11.12.2021 року -20 812,00 метрів кубічних; з 05.02.2022 року по 28.02.2022 року 1 530,00 метрів кубічних; з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року 1 590, 00 метрів кубічних, з 02.04.2022 року по 30.04.2022 року- 47,00 метрів кубічних, з 01.05.2022 по 31.05.2022 року -0,00 кубічних метрів, та з 02.06.2022 року по 30.06.2022 року-0,00 кубічних метрів.

З розрахунку заборгованості, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» станом на 31.10.2022 року, вбачається, що позивачем відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 2 044 873 грн. 77 коп., фактично сплачено споживачем 915 331 грн. 20 коп., розмір основного боргу споживача становить 1 129 542 грн. 57 коп.

Разом з тим, як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останнім визначено періоди виникнення заборгованості, за якими відповідачу нараховані суми інфляційних, пені та 3% річних.

З реєстру споживачів на 01.01.2021 року вбачається, що днем початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» відповідачу було 01.11.2021 року, а днем завершення 11.12.2021 року.

На виконання Типового договору постачання природного газу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ поставило Головному управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса природний газ та направило на адресу відповідача рахунки: №31828 за період з 1-30 листопада 2021 року на суму 915 331 грн. 20 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.12.2021 року, №1545 за період з 1-31 грудня 2021 року на суму 958 837 грн. 06 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.01.2022 року, №9813 за період з 1-28 лютого 2022 року на суму 1 023 049 грн. 19 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.03.2022 року, №9927 за період з 1-31 березня 2022 року на суму 1 127 147 грн. 26 коп., в якому було вказано сальдо станом на 11.04.2022 року, №15692 за період з 1-30 квітня 2022 року на суму 1 129 542 грн. 57 коп.

На підтвердження факту направлення на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса вказаних вище рахунків Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ було надано списки згрупованих поштових відправлень та поштові квитанції про прийняття плати за пересилання поштових відправлень.

13.05.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило на адресу відповідача вимогу, у якій просило Головне управління Національної поліції терміново у строк до 27.05.2022 року сплатити заборгованість за спожитий газ непобутовим споживачем постачальнику «останньої надії» у розмірі 1 129 542 грн. 57 коп.

Про направлення вказаної вимоги на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса свідчать наявні у матеріалах справи опис рекомендованого вкладення від 13.05.2022 року, список згрупованих поштових відправлень, із поштовим штемпелем від 16.05.2022 року та квитанція про прийняття плати за пересилання поштового відправлення.

Інших належних та допустимих письмових доказів щодо правовідносин, які склалися між сторонами у даній справі, як то доказів про визнання договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії» недійсним, його розірвання тощо, матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ суми у розмірі 1 544 196 грн. 85 коп., в тому числі: основний борг 1 129 542 грн. 57.коп., пеня у сумі 178 163 грн. 65 коп., 3% річних у сумі 24 231 грн.48 коп., інфляційні втрати у сумі 212 259 грн. 15 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

З огляду на те, що скаржником рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум пені, 3% річних, рішення місцевого господарського суду переглядається в апеляційному порядку частково тільки в межах зазначених доводів та вимог. Тому обставини правомірності відмови суду позивачу у стягненні з відповідача суми основної заборгованості в зв`язку з її повним погашенням до звернення з позовом, та стягнення з відповідача нарахованих сум інфляційних втрат колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не переглядаються у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено та сторонами не оспорюється, що на виконання умов Типових договорів постачання природного газу позивачем було поставлено відповідачу, що ним не заперечується, природний газ в об`ємі 78,463 тис. куб. м. на загальну суму 2 044 873грн. 77 коп.

При цьому, обсяг природного газу, використаний споживачем, становить: з 29.10.2021 року по 31.10.2021 року - 0,00 метрів кубічних; з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року 54 484,00 метрів кубічних; з 01.12.2021 року по 11.12.2021 року -20 812,00 метрів кубічних; з 05.02.2022 року по 28.02.2022 року 1 530,00 метрів кубічних; з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року 1 590, 00 метрів кубічних, з 02.04.2022 року по 30.04.2022 року- 47,00 метрів кубічних, з 01.05.2022 по 31.05.2022 року -0,00 кубічних метрів, та з 02.06.2022 року по 30.06.2022 року-0,00 кубічних метрів.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за спожитий газ в спірні періоди нараховувала 1 129 542 грн. 57 коп., яка була ним сплачена до моменту звернення позивача до суду. Позивач, незважаючи на ці обставини, звернувся з позовними вимогами і про стягнення суми основного боргу. Суд першої інстанції в цій частині позовних вимог відмовив.

Згідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Так, як встановлено судами у даній справі, за умовами Типового договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії», зокрема п. 4.3., 4.4., 4.5. постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, за умовами Типового договору, сторони фактично погодили обов`язок позивача щодо надіслання відповідачу відповідних рахунків на оплату, у даному разі поштовим зв`язком, оскільки за інші способи сторони у справі домовленості не мали, а відповідач, в свою чергу, мав обов`язок оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Також було укладено договір №14-1201/21-БО-Т/419 між відповідачем та третьою особою, де також зазначено про зобов`язання третьої особи поставити природний газ, а відповідач зобов`язався його оплатити відповідно до умов розділу 5.

Як зазначає позивач, у спірний період між сторонами було укладено декілька типових договорів, але матеріали справи містять тільки той Типовий договір б/н та дати, який додано до позову та Типовий договір №503 від 23.11.2022. На виконання умов договору постачання природного газу ПОН, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ поставило Головному управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса природний газ та направило на адресу відповідача рахунки: №31828 за період з 1-30 листопада 2021 року на суму 915 331 грн. 20 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.12.2021 року, №1545 за період з 1-31 грудня 2021 року на суму 958 837 грн. 06 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.01.2022 року, №9813 за період з 1-28 лютого 2022 року на суму 1 023 049 грн. 19 коп., в якому було вказано сальдо станом на 10.03.2022 року, №9927 за період з 1-31 березня 2022 року на суму 1 127 147 грн. 26 коп., в якому було вказано сальдо станом на 11.04.2022 року, №15692 за період з 1-30 квітня 2022 року на суму 1 129 542 грн.57 коп. При цьому в рахунках було зазначено, що в платіжному дорученні відповідачеві слід зазначати в якості підстави оплати за природний газ «згідно Договору постачання газу ПОН». Будь - яких посилань на Типові договори, про які зазначає позивач, рахунки не містять.

На підтвердження факту направлення на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області, м. Одеса вказаних вище рахунків Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ було надано списки згрупованих поштових відправлень та поштові квитанції про прийняття плати за пересилання поштових відправлень.

Переглянувши обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені та 3% річних за спірні періоди прострочки виконання відповідачем його грошового договірного зобов`язання правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку дійсно мали місце обставини виникнення між сторонами правовідносин з постачання природного газу за декількома договорами, причому виставлення відповідачеві рахунків, як вже зазначалося вище за текстом постанови, відбувалося із зазначенням договору без номеру та дати (а не будь-якого Типового договору, або укладеного сторонами відповідно до норм чинного законодавства, або у письмовій формі), тому доводи апеляційної скарги про те, що поставка газу відбувалася саме на виконання умов конкретного договору не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, як такі, що не доведені належними та допустимими доказами по справі.

Але, враховуючи, що дійсно правовідносини з такого постачання між сторонами виникли за нормами чинного законодавства, де позивач є постачальником «останньої надії», а відповідач споживачем, те, що у відповідача на момент звернення до суду був взагалі відсутній основний борг з оплати отриманого газу, причому сам відповідач не заперечує факт наявності у нього боргу у визначені позивачем спірні періоди, то застосування до нього таких видів відповідальності, як нарахування інфляційних, 3% річних та пені є доведеним у даній справі. Помилкове визначення судом першої інстанції іншого періоду при розрахунку пені не тягне за собою наслідків у вигляді скасування вірного висновку суду, бо таке порушення норм процесуального права за нормами ст.277 Господарського процесуального кодексу України не призвело до неправильного вирішення спору з урахуванням того, що остаточна сума стягнутої пені є результатом правомірного зменшення судом відповідно до норм ст.233 Господарського процесуального кодексу України цієї штрафної санкції.

Доводи апеляційної скарги щодо нібито намагання суду першої інстанції таким чином звільнити відповідача від відповідальності є такими, що спростовуються обставинами справи і відхилені судом апеляційної інстанції, як неспроможні, бо до відповідача в будь-якому разі застосована така штрафна санкція, як стягнення пені.

Крім того, колегія суддів не приймає доводи скаржника щодо невірного зменшення судом нарахованої суми 3% річних та вважає їх необґрунтованими, оскільки, зважаючи на принципи свободи договору, унормовані Цивільним законодавством України, зважаючи на те, що в даній справі позивачем не доведено (при наявності декількох договорів), факт того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, саме за умовами Типового договору на постачання природного газу постачальником «останньої надії» взяло на себе зобов`язання надавати споживачу рахунок на оплату природного газу, який споживач в будь-якому випадку повинен був оплатити за поставлений природний газ постачальнику до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, тому висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині також є вірним за мотивами, викладеними судом апеляційної інстанції.

Що стосується зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені від розрахованої позивачем, а саме, до 10000 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є суб`єктивним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 року у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 року у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 року у справі № 904/3546/19).

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 року у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18.

Таким чином, суд, досліджуючи питання щодо зменшення пені, повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.

Приймаючи рішення про зменшення заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції врахував те, що ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання (основний борг в розмірі 1 129 542 грн. 57 коп. було ним сплачено ще до звернення позивача до суду з позовом по цій справі), суд апеляційної інстанції погоджується з таким рішенням суду в цій частині, виходячи ще й з того, що позивачу частково компенсуються його втрати, які він зазнав через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань шляхом стягнення інфляційних та 3% річних, відомостей про завдання позивачу будь-яких інших втрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку з оплати за поставлений йому природний газ, матеріали справи не містять і самим позивачем про такі інші втрати не заявлялось, а відповідач є установою, яка фінансується з державного бюджету і значний фінансовий тягар, покладений на нього може призвести до негативних наслідків у здійсненні ним функцій, покладених державою на національну поліцію, тим більше з врахуванням воєнного стану на теперішній час.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши обставини та мотиви, якими керувався суд першої інстанції, при зменшення пені, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість такого зменшення судом першої інстанції, враховуючи ще й те, що позовні вимоги позивача перенасичені грошовими вимогами.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що були наявні у місцевого господарського суду правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що зменшення розміру пені є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ не потребує задоволення, а висновок, викладений в рішенні Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі № 916/58/23 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі № 916/58/23 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі № 916/58/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 25.09.2023 року.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош