СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

25 вересня 2023 року м. Харків Справа № 913/225/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля (вх.№1859Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023, прийняте у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Секірським А.В., дата складання повного тексту рішення - 12.04.2023, у справі №913/225/22

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до 1-го відповідача Луганського національного аграрного університету, м. Старобільськ Луганської області, 2-го відповідача Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 817 564, 78грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Луганського національного аграрного університету та Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, в якій просить:

- визнати грошові вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в сумі 2 484 760, 29грн та зобов`язати Луганський національний аграрний університет включити їх до передавального акта;

- стягнути солідарно з Луганського національного аграрного університету та Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" кошти в сумі 817 564, 78грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням 1-им відповідачем, щодо якого було прийнято рішення про припинення шляхом приєднання до 2-го відповідача, обов`язку про задоволення кредиторських вимог позивача в сумі 2 484 760, 29грн та солідарне стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані внаслідок тривалого невиконання 1-им відповідачем грошових зобов`язань за договорами від 14.01.2013 №13/2940-ТЕ-20 та №13/2941-БО-20, підтверджених рішеннями Господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі № 922/5972/14 та від 02.03.2015 у справі №922/126/15.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.04.2023 позовні вимоги задоволено частково; у задоволенні позовних вимог про визнання грошових вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в сумі 2 484 760, 29грн та зобов`язання Луганського національного аграрного університету включити їх до передавального акта відмовлено; позовні вимоги про солідарне стягнення коштів в сумі 817 564, 78грн задоволено за рахунок 2-го відповідача; стягнуто зі Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 169 531, 29грн, інфляційні в сумі 648 033, 49грн, судовий збір в сумі 12 263, 47грн; у задоволенні позовних вимог про стягнення з Луганського національного аграрного університету на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" коштів в сумі 817 564, 78грн відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 04.04.2023, 2-ий відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023 року у справі №913/225/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову до відповідачів в частині солідарного стягнення коштів в сумі 817 564, 78грн відмовити повністю; відшкодування судового збору просить покласти на позивача.

Одночасно апелянт просить поновити пропущений строк подання апеляційної скарги на рішення суду, посилаючись на те, що повний текст рішення апелянт отримав 24.04.2023, однак, не зміг вчасно подати скаргу, оскільки з 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан. Через бойові дії співробітники відповідачів були змушені покинути свої домівки та робочі місця, оскільки обидва університети розташовувались у Луганській області.

Апелянт зазначив, що уклав договір з адвокатом Рудою Оленою, але через те, що керівництво СНУ ім. В.Даля перебувало у Києві, а адвокат перебувала у м. Дніпро, керівництво не мало змоги повноцінно контролювати перебіг розгляду справи, а адвокат часто виїжджала у безпечне місце, тому не була присутня на судових засіданнях.

Як зазначив апелянт, у лютому 2023 року СНУ ім. В. Даля прийняв на роботу начальника юридичного відділу, але у зв`язку з відсутністю матеріалів справи (бо всі документи залишились на окупованій території) та часу, який було витрачено на відновлення електронного судового кабінету, часткового відновлення документів, були пропущені строки подання скарги.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшла висновку, що додані до апеляційної скарги документи не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суд зазначив, що відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню.

Поважними визнаються такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як вбачається із матеріалів справи, повний текст рішення складено 12.04.2023, тобто, строк подання апеляційної скарги сплив 02.05.2023, апеляційна скарга була подана апелянтом лише 06.09.2023, хоча, як вказує сам апелянт, копія повного тексту рішення була вручена йому 24.04.2023.

Суд, дослідивши клопотання апелянта, встановив, що усі обставини, про які зазначає апелянт в обґрунтування пропуску строку подання скарги (введення воєнного стану, виїзд працівників), фактично мали місце ще до винесення судом оскаржуваного рішення.

Так, апелянт посилається на те, що ще у лютому 2023 року був прийнятий на роботу начальник юридичного відділу; у подальшому була проведена робота із відновлення судового електронного кабінету, ознайомлення з матеріалами справи.

Апелянт не заперечує, що його працівники під час воєнного стану працювали, хоча й дистанційно.

У той час, як оскаржуване рішення було прийнято судом у квітні 2023 року, а сам апелянт зазначає, що 24.04.2023 йому було вручено копію повного тексту.

Відтак, апелянт мав подати апеляційну скаргу до 15.05.2023.

Поряд з цим, як вбачається із оскаржуваного рішення, відповідачі були обізнані про розгляд справи, від 2-го відповідача надходив відзив на позовну заяву.

Отже, безпідставними та необґрунтованими є доводи 2-го відповідача щодо його необізнаності про наявність документів щодо суті спору взагалі.

При цьому, організація роботи своїх працівників є повноваженням і, відповідно, відповідальністю саме апелянта; неналежна організація роботи працівників не є непереборною обставиною, такою, що не залежала від волевиявлення апелянта та унеможливила своєчасне подання апеляційної скарги.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового розгляду справи та нового її вирішення.

Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Проте, із матеріалів скарги таких підстав не вбачається.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на те, що викладені у клопотанні про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги доводи не обґрунтовують причини пропуску строку подання апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 було залишено апеляційну скаргу без руху з наданням 10-денного строку з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме, апелянт мав надати суду:

- обґрунтоване клопотання з викладеними доводами і обставинами, та доказами в їх обґрунтування, об`єктивно непереборних, таких, що не залежали від волевиявлення апелянта та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій, причин, що обумовили пропуск апелянтом строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023.

20.09.2023 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, в якій апелянт в обґрунтування причин, що обумовили пропуск строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023, зазначає таке.

Через бойові дії частина співробітників відповідачів виїхала за кордон та працювала дистанційно, але це були переважно працівники викладацького складу. Після того, як 2-ий відповідач почав відновлювати свою діяльність у м. Дніпро та частково у м. Кам`янець-Подільський, начальник юридичного відділу СНУ ім. В. Даля не переїхав разом із керівництвом на нове місце розташування університету та до своїх обов`язків не приступив, тому Наказом №383-кд від 28.12.2022 призупинено дію трудового договору з 01.08.2022.

Апелянт також зазначає, що начальник юридичного відділу та бухгалтер 1-го відповідача, які були обізнані щодо обставин даної справи, відмовились від пропозиції про прийняття на роботу до 2-го відповідача (обставини мали місце у липні 2022 року).

Апелянт посилається на те, що у процесі реорганізації 2-го відповідача через військові дії комісія не змогла провести повноцінну інвентаризацію майна та документів 1-го відповідача, внаслідок чого 2-ий відповідач не встиг ознайомитись з фінансово-господарською діяльністю 1-го відповідача.

Крім того, апелянт вказує, що 02.01.2023 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Рудою О.О., яка однак, неналежно виконувала умови договору, не відвідувала судові засідання та не надала суду першої інстанції належні документи, які б підтверджували її повноваження.

Як зазначає апелянт, наказом від 31.01.2023 №16-кд 2-ий відповідач прийняв на посаду начальника юридичного відділу Щукіну І.В., відомості щодо якої як представника внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.04.2023.

Апелянт посилається на те, що не мав можливості потрапити до будівлі університету для отримання усіх документів, щоб повноцінно виступити на захист своїх інтересів та своєчасно розпочати процес оскарження рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023.

Як зазначає апелянт, ректор СНУ ім. В. Даля, не маючи глибоких юридичних навиків та за відсутності документів, які мають відношення до вирішення цього спору, вважала, що не має достатньо аргументів для подання апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що військовий стан є об`єктивно непереборною причиною, що не залежала від волевиявлення апелянта та пов`язана з дійсними істотними перешкодами та труднощами для вчинення процесуальних дій, що обумовила пропуск апелянтом строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023.

Розглянувши клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, суд повторно зазначає, що знову ж таки усі обставини, про які зазначає апелянт в обґрунтування пропуску строку подання скарги (введення воєнного стану, виїзд працівників за кордон, відновлення діяльності Університету, пошук юриста), фактично мали місце ще до винесення судом оскаржуваного рішення, а саме,у 2022 році.

Як зазначає апелянт, наказом від 31.01.2023 №16-кд 2-ий відповідач прийняв на посаду начальника юридичного відділу Щукіну І.В.

Згідно наданої апелянтом копії наказу від 07.03.2023 №23/01 "Про затвердження особи, яка має право брати участь в судах України без окремого доручення керівника (самопредставництво юридичної особи)", начальника юридичного відділу Щукіну І.В. було призначено особою, яка в порядку самопредставництва представляє інтереси СНУ імені В. Даля.

Відтак, вже з 31.01.2023 року (тобто, ще до винесення судом оскаржуваного рішення) апелянт мав уповноваженого представника; як вказує апелянт, відомості щодо Щукіної І.В. як представника внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.04.2023.

У той час, як строк подання апеляційної скарги сплив лише 15.05.2023, з урахуванням дати отримання повного тексту оскаржуваного рішення, на яку посилається апелянт - 24.04.2023.

Тобто, представник 2-го відповідача - начальник юридичного відділу об`єктивно мала достатньо часу для складення та подання апеляційної скарги, ще з 24.04.2023, оскільки невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань жодним чином не перешкоджає складенню апеляційної скарги; та й з моменту внесення відповідних відомостей до спливу строку подання скарги минуло більше місяця.

Апелянт посилається на відсутність у нього усього пакету фінансових документів щодо суті спору.

Однак, вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції не досліджує питання щодо прийняття місцевим господарським усіх доказів щодо суті пору.

На даному етапі апелянт має довести і обґрунтувати суду причини пропуску строку саме подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023.

Однак, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності непереборних причин пропуску строку подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду у встановлений законом строк з 24.04.2023.

При цьому, судова колегія наголошує, що саме по собі введення воєнного стану автоматично не є підставою для поновлення будь-якого процесуального строку. У кожному конкретному випадку сторона має довести, яким чином введення воєнного стану унеможливило його (процесуального строку) дотримання, зокрема, у даному випадку, яким чином апелянт, вже маючи у своєму штаті, з 31.01.2023, начальника юридичного відділу - уповноваженого представника, відомості, щодо якого внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не зміг у встановлений законом строк підготувати і подати апеляційну скаргу.

Однак, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником не зазначено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які судом могли б бути розцінені як поважні підстави для поновлення строку.

Доводи апелянта, що ректор СНУ ім. В. Даля, не маючи глибоких юридичних навиків та за відсутності документів, які мають відношення до вирішення цього спору, вважала, що не має достатньо аргументів для подання апеляційної скарги, є виключно власним баченням апелянта щодо підстав та обставин його звернення до суду в цілому.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

У спірних правовідносинах апелянт не надав суду доказів наявності об`єктивно непереборних, таких, що не залежали від волевиявлення апелянта та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій, причин, що обумовили пропуск апелянтом строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023, а саме, що з 24.04.2023 апелянт не мав можливості звернутись з апеляційною скаргою у встановлений законом строк.

Судова колегія зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Поряд з цим, суд наголошує, що безпідставне поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції може бути розцінене як порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги в зазначений строк не буде подано або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України.

Суд не визнає поважними наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження; апелянтом не доведено суду наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру, що надали б суду підстави для апеляційного перегляду судового рішення, що набрало законної сили, відтак, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023 у справі №913/225/22.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2023 у справі №913/225/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Додаток апелянту: апеляційна скарга з додатками на 46арк.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза