ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2023 р. Справа№ 910/8295/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha]: Болюбаш І.О. - за ордером серія АА № 1172331 від 31.01.2022;

від ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»: Запорожець Л.Г. - за трудовим договором б/н від 13.12.2022;

від Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha]: Мамуня О.С. (в режимі відеоконференції).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 (суддя Мандриченко О.В., повний текст рішення складено та підписано - 24.03.2023)

за позовом Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha]

до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»

про визнання недійсною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

24.05.2021 Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (надалі - відповідач/скаржник), в якому просить суд:

- визнати недійсною та скасувати відмову Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.11.2020 №22221/ПА/20 в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 107796;

- зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 107796 на винахід відповідно до клопотання компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] від 06.11.2020 шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом № 22221/ПА/20 від 23.11.2020 Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», за результатами розгляду клопотання позивача про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту України № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, повідомило, що за даними Державного реєстру України винаходів датою публікації відомостей про державну реєстрацію винаходу є дата публікації відомостей про видачу патенту, а саме 25.02.2015, а дата видачі реєстраційного посвідчення - 02.11.2018, в свою чергу, клопотання позивача надійшло 13.11.2020, тобто пізніше строку, встановленого абзацом першим частини 3 статті 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», у зв`язку з чим клопотання позивача не підлягає задоволенню.

На переконання Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha], зазначене вище рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, і таким, що порушує права інтелектуальної власності позивача, пов`язані із отриманням додаткової охорони на винаходи за патентом України № 107796.

Історія справи

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у справі № 910/8295/21, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 910/8295/21 касаційну скаргу компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] задоволено частково; скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у справі № 910/8295/21, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 (суддя Мандриченко О.В., повний текст рішення складено та підписано - 24.03.2023) позов задоволено повністю; визнано недійсною та скасовано відмову Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.11.2020 № 22221/ПA/20 в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 107796 у формі листа; зобов`язано Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 107796 на винахід відповідно до клопотання компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] від 06.11.2020 шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 4, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 154, 238 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 5, 15, 16, 11, 418, 421, 425, 432, 464, 465 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби», ст.ст. 6, 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та мотивоване тим, що позивач був позбавлений можливості на реалізацію свого права на продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності, що є не припустимим та є таким, що не узгоджується з Угодою про асоціацію та Генеральною угодою про торгівлю послугами від 15.04.1994, відповідно до яких, Україна зобов`язалася сприяти в захисті інтелектуальної власності підданим будь-якої країни, в тому числі і позивачу, оскільки останній є резидентом Японії, яка є членом Світової організації торгівлі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Укрпатентом було правомірно відмовлено позивачу в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 107796, оскільки останнім пропущено строк, встановлений абзацом 1 частини 3 статті 27-1 Закону України № 3687-ХІІ.

Також, на переконання скаржника, суд першої інстанції при скасуванні рішення Укрпатенту, як органу, наділеного владними повноваженнями, не взяв до уваги «принцип верховенства права» (принцип юридичної визначеності) і скасував таке рішення лише на підставі «принципу правомірних (легітимних) очікувань» за тлумаченням Венеційської комісії, тоді як для забезпечення принципу «юридичної визначеності» навпаки запроваджено загальну заборону зворотної дії інших актів права та встановлення чітких умов застосування винятків з цього правила, як це зазначено у статті 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому, Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» вважає, що судом першої інстанції визнано недійсним рішення Укрпатенту, яке ґрунтується на законні чинному на момент прийняття відповідного рішення без доведення протиправності такого рішення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

23.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить суд, залишити без задоволення апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», а рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1664/23 від 08.05.2023 у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8295/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 у справі № 910/8295/21 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8295/21 за позовом Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання недійсною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/8295/21.

29.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/8295/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у справі № 910/8295/21 клопотання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21; відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 призначено на 05.07.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 у справі № 910/8295/21, поміж іншого, задоволено заяву Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі № 910/8295/21 відкладено розгляд апеляційної скарги Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 на 30.08.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2908/23 від 08.08.2023 у зв`язку з перебуванням суддів Доманської М.Л. та Сотнікова С.В., які не є головуючим суддею (суддею - доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8295/21.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Копитова О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 у справі № 910/8295/21, поміж іншого, задоволено клопотання представника Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] Болюбаш І.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 910/8295/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3375/23 від 29.08.2023 у зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8295/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 у справі № 910/8295/21 апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

Явка представників сторін

30.08.2023 у судове засідання з`явилися представники Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся (в залі суду та в режимі відеоконференції), а також представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій».

Позиції учасників справи

30.08.2023 у судовому засіданні представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просила її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

30.08.2023 у судовому засіданні представники Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З матеріалів справи вбачається, що Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] є власником патенту України №107796 від 25.02.2015 на винахід «Тетрациклічні сполуки» (зареєстрований на підставі заявки № а201200237 від 09.06.2010 про що 25.02.2015 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 4 здійснено відповідну публікацію). Патент України виданий на 20 років.

Як зазначає позивач, 02.11.2018 Компанією Ф. Хоффманн-Ля Рош Лт було отримано в Україні реєстраційне посвідчення № UA /16997/01/01 на лікарський засіб «Алекенза», капсули тверді по 150 мг (зареєстрований в України на 5 років), яке видане на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 31.10.2018 № 1979.

Термін дії реєстраційного посвідчення на території України до 31.10.2023.

З ліцензії вбачається, що позивач, як власник патенту України № 107796 погодився надати Компанії Ф. Хоффманн-Ля Рош Лтд дозвіл на використання вказаного винаходу за патентом України № 107796 при виробництві, пропонуванні для продажу, продажу, імпорту та іншому введенні в цивільний оборот і зберіганні в зазначених цілях лікарського засобу «Алекенза».

В силу п. 3.1. розділу 3 Ліцензії, остання діє до завершення строку чинності патенту України № 107796 та поширює свою дію на відносини, що існували до її видачі, а саме в період з дати, наступної за датою державної реєстрації винаходу, тобто з 26.02.2015.

Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] вказує, що «Алекенза» є лікарським засобом з діючою речовиною алектиніб, що показаний як препарат першої лінії для лікування дорослих пацієнтів з АLК-позитивним поширеним недрібноклітинним раком легень. Назва алектиніб (alectinib) є міжнародним непатентованим найменуванням (INN), тобто міжнародно-визначеною офіційною назвою відповідної сполуки.

Крім того, позивач зазначає, що сполука із зазначеною вище назвою (9-етил-6,6-диметил-8-(4-морфолін - 4 - ілпіперидин - 1 - іл) - 11 - оксо - 6, 11 - дигідро - 5Н - бензо [b] карбазол-3-карбонітрил) безпосередньо наведена в пункті 6 формули винаходу за патентом - одинадцятою в переліку сполук цього пункту.

Тож, як вказує позивач, застосування винаходів за патентом було неможливим до державної реєстрації в Україні відповідного лікарського засобу. Державна реєстрація лікарського засобу «Алекенза» - 02.11.2018, надала можливість застосовувати винаходи позивача за патентом № 107796.

В подальшому, позивач звернувся до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» з клопотанням б/н від 06.11.2020 про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності, а саме патенту України № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, в якому зазначає, що оскільки застосування винаходів за патентом України №107796 було неможливо до державної реєстрації в Україні лікарського засобу на основі нової сполуки або її солі, або сольвату за пп. 1-6 формули винаходу, що потребувало державної реєстрації такого лікарського засобу, в свою чергу, державна реєстрація препарату «Алекенза», що містить алектиніб у формі солі цієї сполуки (алектинібу гідро хлориду) вперше уможливила застосування винаходів за патентом України № 107796 - 02.11.2018, при цьому між датою подання заявки на видачу патенту України № 107796 - 09.06.2020 та датою оформлення реєстраційного посвідчення на лікарський засіб «Алекенза» спливло більше 5 років. У зв?язку з цим, Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] просила Укрпатент видати сертифікат додаткової охорони для патенту України № 107796 на три роки, чотири місяці та двадцять чотири дні на такі винаходи, з урахуванням обмежень, передбачених третім абзацом п. 1 ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»:

Формула винаходу для Сертифікату додаткової охорони:

1) 9-етил-6,6-диметил-8-(4-морфолін-4-ілпіперидин-1-іл)-11-оксо-6,11-дигідро-5Н- бензо[b] карбазол-3-карбонітрил або її сіль чи сольват.

2) Лікарський засіб, який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват.

3) Інгібітор кінази анапластичної лімфоми (ALK), який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват.

4) Фармацевтичний препарат для профілактики або лікування раку або ракових метастазів, який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват.

5) Фармацевтична композиція, яка містить сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват та фармацевтично прийнятний носій(ї).

Однак, листом № 22221/ПА/20 від 23.11.2020 Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», за результатами розгляду клопотання позивача про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту України № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, повідомило, що за даними Державного реєстру України винаходів датою публікації відомостей про державну реєстрацію винаходу є дата публікації відомостей про видачу патенту, а саме 25.02.2015, а дата видачі реєстраційного посвідчення - 02.11.2018, в свою чергу, клопотання позивача надійшло 13.11.2020, тобто пізніше строку, встановленого абзацом першим частини 3 статті 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», у зв`язку з чим клопотання позивача не підлягає задоволенню.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, і таким, що порушує права інтелектуальної власності позивача, пов`язані із отриманням додаткової охорони на винаходи за патентом України № 107796, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсною та скасувати відмову Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.11.2020 № 22221/ПА/20 в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 107796 та зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 107796 на винахід відповідно до клопотання компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] від 06.11.2020 шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] та Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» з клопотанням б/н від 06.11.2020 про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, в якому просив відповідача видати сертифікат додаткової охорони для патенту № 107796 на три роки, чотири місяці та двадцять чотири дні на такі винаходи, з урахуванням обмежень, передбачених третім абзацом п. 1 ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Проте, листом № 22221/ПА/20 від 23.11.2020 Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» за результатами розгляду клопотання позивача про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, повідомило, що за даними Державного реєстру України винаходів датою публікації відомостей про державну реєстрацію винаходу є дата публікації відомостей про видачу патенту, а саме 25.02.2015, а дата видачі реєстраційного посвідчення - 02.11.2018, в свою чергу, клопотання позивача надійшло 13.11.2020, тобто пізніше строку, встановленого абзацом першим частини третьої статті 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», у зв`язку з чим клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відтак, лист Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.11.2020 № 22221/ПА/20 за результатами розгляду клопотання позивача про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту № 107796 та видачу сертифікату додаткової охорони є рішенням державного органу, а отже актом індивідуальної дії, що підлягає оскарженню в судовому порядку, а тому суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів існування у нього інтересу щодо предмету спору, а отже і наявність підстав для звернення до суду з даним позовом.

Приписами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 154 ГК України визначено, що відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами. До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України та ч. 1 ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать винаходи.

За змістом ч. 1 ст. 421 ЦК України, суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Положеннями ч. 1 ст. 424 ЦК України передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

В силу ч. 1-2 ст. 425 ЦК України особисті немайнові права інтелектуальної власності є чинними безстроково, якщо інше не встановлено законом. Майнові права інтелектуальної власності є чинними протягом строків, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: - право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; - виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); - виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; - інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 465 ЦК України встановлено, що майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є чинними з дати, наступної за датою їх державної реєстрації, за умови підтримання чинності цих прав відповідно до закону. Законом можуть бути встановлені умови тимчасової чинності майнових прав інтелектуальної власності на винахід до набрання ними чинності відповідно до частини першої цієї статті.

Строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід спливає через двадцять років, що відліковуються від дати подання заявки на винахід в установленому законом порядку. Цей строк може бути продовжений в установленому законом порядку щодо винаходу, використання якого потребує спеціальних випробувань та офіційного дозволу.

Як зазначалось вище, позивач - Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] є власником патенту України №107796 від 25.02.2015 на винахід «Тетрациклічні сполуки» (зареєстрований на підставі заявки № а201200237 від 09.06.2010 про що 25.02.2015 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 4 здійснено відповідну публікацію). Патент України виданий на 20 років.

З ліцензії вбачається, що позивач, як власник патенту України № 107796 погодився надати Компанії Ф. Хоффманн-Ля Рош Лтд дозвіл на використання вказаного винаходу за патентом України № 107796 при виробництві, пропонуванні для продажу, продажу, імпорту та іншому введенні в цивільний оборот і зберіганні в зазначених цілях лікарського засобу «Алекенза». Так, термін дії реєстраційного посвідчення № UA /16997/01/01 на території України до 31.10.2023.

«Алекенза» є лікарським засобом з діючою речовиною алектиніб, що показаний, як препарат першої лінії для лікування дорослих пацієнтів з ALK-позитивним поширеним недрібноклітинним раком легень. Назва алектиніб (alectinib) є міжнародним непатентованим найменуванням (INN), тобто міжнародно-визначеною офіційною назвою відповідної сполуки.

Сполука 9 - етил - 6,6- дим етил - 8- (4 - морфолін - 4 - ілпіперидин -1 - іл) - 11-оксо - 6,11 - дигідро - 5H - бензо [b] карбазол - 3 - карбонітрил безпосередньо наведена в п. 6 формули винаходу за патентом України №107796 та є одинадцятою в переліку сполук цього пункту.

Дана сполука визначена і кожним з пп. 1-5, які визначають ї наведеною у п. 1 структурною формулою та переліченими в Клопотанні значеннями замісників, з числа тих, що зазначені у п. 1 (а також і залежних від нього пунктах 2-5).

Як вбачається із клопотання позивача про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту України №107796 та видачу сертифікату додаткової охорони, Компанія Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] просила видати сертифікат додаткової охорони патенту України № 107796 на три роки, чотири місяці та двадцять чотири дні на ті винаходи за патентом, які використовуються в зареєстрованому лікарському засобі «Алекенза» і пропонувала наступну формулу для сертифіката додаткової охорони:

- 9-етил-6,6-диметил-8-(4-морфолін-4-ілпіперидин-1-іл)-11-оксо-6, 11-дигідро-5H-бензо[b]карбазол-3-карбонітрил або її сіль чи сольфат;

- лікарський засіб, який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват;

- інгібітор кінази анапластичної лімфоми (ALK), який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват;

- фармацевтичний препарат для профілактики або лікування раку або ракових метастазів, який містить як активний інгредієнт сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват;

- фармацевтична композиція, яка містить сполуку за п. 1 або її сіль чи сольват та фармацевтично прийнятний носій(ї).

Слід зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про лікарські засоби», лікарський засіб - будь-яка речовина або комбінація речовин (одного або декількох АФІ та допоміжних речовин), що має властивості та призначена для лікування або профілактики захворювань у людей, чи будь-яка речовина або комбінація речовин (одного або декількох АФІ та допоміжних речовин), яка може бути призначена для запобігання вагітності, відновлення, корекції чи зміни фізіологічних функцій у людини шляхом здійснення фармакологічної, імунологічної або метаболічної дії або для встановлення медичного діагнозу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація лікарських засобів проводиться на підставі заяви, поданої до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Приписами статті 9 Закону України «Про лікарські засоби» визначено, що для державної реєстрації лікарських засобів, що базуються або мають відношення до об`єктів інтелектуальної власності, на які відповідно до законів України видано патент, заявник подає засвідчену відповідно копію патенту або ліцензії, якою дозволяється виробництво та продаж зареєстрованого лікарського засобу, а також документ, що підтверджує чинність патенту в Україні. Заявники подають лист, в якому вказується, що права третьої сторони, захищені патентом або передані за ліцензією, не порушуються у зв`язку з реєстрацією лікарського засобу.

На зареєстрований лікарський засіб заявнику видається посвідчення, в якому зазначається строк дії, протягом якого лікарський засіб дозволяється до застосування в Україні.

Лікарський засіб може застосовуватись в Україні протягом п`яти років з дня його державної реєстрації. За бажанням особи, яка подала заяву про державну реєстрацію лікарського засобу, термін, протягом якого він дозволяється до застосування на території України, за рішенням реєструючого органу може бути скорочено.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач, як власник патенту України № 107796, об`єктом яких є лікарський засіб «Алекенза», має право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності за патентом України № 107796. Це право передбачене ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», в редакції, що діяла станом на час отримання вказаного патенту та реєстрації лікарського засобу.

При цьому, порядок подання клопотання визначений Інструкцією про порядок продовження строку дії патенту на винахід, об`єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу компетентного органу, затвердженою Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.05.2002 № 298 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.5 Інструкції, збір за подання клопотання має бути сплачено та клопотання має бути подано до Державної служби не пізніше ніж за 6 місяців до закінчення строку дії патенту.

Відтак, згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (в редакції, що діяла на час отримання патенту України № 107796 та реєстрації лікарського засобу) строк дії патенту на винахід, об`єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин тощо, використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу, може бути продовжено за клопотанням власника цього патенту на строк, що дорівнює періоду між датою подання заявки та датою одержання такого дозволу, але не більше ніж на 5 років. За подання клопотання сплачується збір. Порядок подання клопотання та продовження строку дії патенту у цьому випадку визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Водночас, 16.08.2020 набула чинності ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства», згідно з якою, зокрема, володілець патенту на винахід, об`єктом якого є активний фармацевтичний інгредієнт лікарського засобу, процес отримання лікарського засобу або застосування лікарського засобу, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин, введення в обіг якого в Україні надається відповідним компетентним органом згідно із законодавством України, має право на продовження строку чинності майнових прав інтелектуальної власності на такий винахід (додаткова охорона), яке засвідчується сертифікатом додаткової охорони. Строк додаткової охорони дорівнює періоду між датою подання заявки до НОІВ та датою одержання володільцем патенту першого дозволу компетентного органу, зменшеному на п`ять років. Строк додаткової охорони не може перевищувати п`ять років.

Необхідно вказати, що право на продовження строку дії патенту на винахід має однакову мету в редакції Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» до 16.08.2020 і після 16.08.2020, а саме: компенсувати власнику патенту частину ефективного строку дії патенту, протягом якої винахід за патентом не міг бути фактично використаний, адже для його використання потрібно здійснити державну реєстрацію лікарського засобу, що триває певний час.

В силу ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Верховна Рада України Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифікувала Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода про асоціацію).

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 220 Угоди про асоціацію, сторони визнають, що продукція, призначена для захисту здоров`я та рослин, що охороняється патентами на їхній відповідній території, може підлягати адміністративній процедурі надання дозволу перед випуском на ринок. Вони визнають, що проміжок часу, який проходить від дати подання заявки на патент до одержання першого дозволу випускати продукт на їхній відповідний ринок у порядку, встановленому відповідним законодавством, може скоротити період ефективної охорони згідно з патентом. Сторони повинні забезпечити додатковий період охорони лікарського засобу або продукту для захисту рослин, що охороняється патентом і який підлягав адміністративній процедурі надання дозволу, при цьому такий період дорівнює періоду, зазначеному у пункті 1, скороченому на п`ять років.

10.08.2008 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі», відповідно до ст. 4 якого, Україна може підтримувати захід, не сумісний з пунктом 1 статті II ГАТС (Генеральна угода про торгівлю послугами від 15.04.1994), за умови, що такий захід було внесено до переліку вилучень із режиму найбільшого сприяння відповідно до статті II, доданого до цього Протоколу, і що він відповідає умовам додатка до ГАТС стосовно вилучень із режиму найбільшого сприяння відповідно до статті II.

Так, відповідно до п. 1 ст. ІІ ГАТС, щодо будь-якого заходу, який охоплюється цією Угодою, кожний член повинен надати негайно і безумовно для послуг і постачальників послуг будь-якого іншого члена режим, не менш сприятливий, аніж той, який він надає для таких самих послуг або постачальників послуг будь-якої іншої країни.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р(II)/2020 зазначено про те, що складовим елементом загального принципу юридичної визначеності як вимоги верховенства права (правовладдя) також є принцип правомірних (легітимних) очікувань, який, за тлумаченням Венеційської Комісії, «виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань» (спеціальне дослідження Венеційської Комісії «Мірило правовладдя», CDL-AD(2016)007, пункт ІІ.В.5.61).

Як визначив Конституційний Суд України в рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп/2005 та від 22.12.2010 № 23-рп/2010, одним із елементів верховенства права принцип правової визначеності за ст. 8 Конституції України.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (рішення Конституційного Суду України 20.12.2017 № 2-p/2017).

Положеннями ст. 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У листі № 22221/ПА/20 від 23.11.2020, відповідач вказує, що клопотання про продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту України №107796 та видачу сертифікату додаткової охорони подане позивачем пізніше строку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», у зв`язку з чим вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що на підставі заявки від 09.06.2010 № а201200237, Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] є власником патенту України від 25.02.2015 № 107796 на винахід «Тетрациклічні сполуки». Патент України виданий на 20 років.

02.11.2018 Компанією Ф. Хоффманн-Ля Рош Лтд було отримано в Україні реєстраційне посвідчення № UA /16997/01/01 на лікарський засіб «Алекенза» капсули тверді по 150 мг (зареєстрований в України на 5 років), видане на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 31.10.2018 № 1979.

Відповідно п. 3.1. розділу 3 Ліцензії, позивач, як власник патенту України № 107796 погодився надати Компанії Ф. Хоффманн-Ля Рош Лтд дозвіл на використання вказаного винаходу за патентом України № 107796 при виробництві, пропонуванні для продажу, продажу, імпорту та іншому введенні в цивільний оборот і зберіганні в зазначених цілях лікарського засобу «Алекенза». Дана ліцензія діє до завершення строку чинності патенту України № 107796 та поширює свою дію на відносини, що існували до її видачі, а саме в період з дати, наступної за датою державної реєстрації винаходу, тобто з 26.02.2015.

Отже, патент позивача та лікарський засіб «Алекенза» були зареєстровані в установленому законодавством України порядку до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства», який набрав чинності 16.08.2020 та яким доповнено Розділ IV статтею 27-1 «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Приписами ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» передбачено, що останнім днем подачі клопотання продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності - патенту України №107796 та видачу сертифікату додаткової охорони є 30.04.2019.

Водночас, станом на 30.04.2019 Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформи патентного законодавства» ще не набрав чинності та діяв порядок продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності визначений ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та п. 1.5 Інструкції, який визначав відмінний від ст. 27-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» порядок продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо позбавлення можливості позивача на реалізацію свого права на продовження строку дії майнових прав інтелектуальної власності, що є не припустимим та є таким, що не узгоджується з Угодою про асоціацію та Генеральною угодою про торгівлю послугами від 15.04.1994, відповідно до яких, Україна зобов`язалася сприяти в захисті інтелектуальної власності підданим будь-якої країни, в тому числі і позивачу, оскільки останній є резидентом Японії, яка є членом Світової організації торгівлі.

Право позивача на додаткову охорону мало реалізовуватися у відповідності до положень Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та Інструкції, в редакції, що була чинна станом на дату реєстрації патенту та лікарського засобу «Алекенза», додатковий період охорони винаходів за патентом України № 107796 має відраховуватися від 10.06.2030, а строк додаткової охорони винаходів за вказаним патентом, з урахуванням положень Угоди про асоціацію, має становити три роки чотири місяці та двадцять чотири дні.

Також суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

До того ж суд зауважує, що особливого значення застосування положень Угоди про асоціацію набуває зараз, коли Україна отримала статус кандидата на вступ до Європейського Союзу та повинна прямувати до зближення правозастосовчої практики із ЄС. Позбавлення судами особи й права на додаткову охорону йде врозріз із взятими Україною зобов`язаннями за Угодою про асоціацію та псує міжнародний імідж та привабливість України для іноземних інвестицій.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування положень Угоди про асоціацію при вирішенні спорів, що стосуються права інтелектуальної власності, зокрема, щодо ст. 198 Угоди про асоціацію: «Угода про асоціацію дійсно передбачає поступове та послідовне наближення законодавства сторін цієї угоди у сфері інтелектуальної власності, що жодним чином не виключає можливості застосування. Стаття 198 Угоди про асоціацію може застосовуватися як норма прямої дії, оскільки вона встановлює нові стандарти захисту прав інтелектуальної власності. Крім того, у главі 9 «Інтелектуальна власність» розділу 4 «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» Угоди про асоціацію списку законодавства і термінів імплементації не встановлено. Угода є частиною національного законодавства України (постанова Верховного Суду від 04.07.2019 у справі № 910/4947/18).

Крім того, як передбачено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04 від 20 жовтня 2011 року), ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки».

Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз правовідносин, які склалися між сторонами, дослідивши матеріали справи, положення національного законодавства України та положення міжнародних договорів, які ратифіковані Верховною Радою України, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання недійсною та скасування відмови Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.11.2020 № 22221/ПA/20 в наданні додаткової охорони прав на винахід за патентом України № 107796 у формі листа.

Стосовно вимоги про зобов`язання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 107796 на винахід відповідно до клопотання компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] від 06.11.2020 шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони, необхідно зазначити таке.

Приписи ст. 19 Конституції України дають підстави для висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом».

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень (у тому числі делегованих) виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Так, аналізуючи наявність чи відсутність дискреції в органів публічної влади, суд застосовує підхід, взявши до уваги Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Слід зазначити, що можна виокремити, зокрема, такі основні види дискреції органу:

- дискреція щодо прийняття або вчинення як такого рішення/дії, тобто орган має право самостійно вирішувати, чи буде/не буде приймати або вчиняти рішення/діяти у конкретній ситуації;

- дискреція щодо вибору одного з декількох варіантів рішення/дії, тобто органу, у передбачених законом підставах та варіантів надається можливість прийняти одне з юридично допустимих рішень або вчинити одну із юридично допустимих дій за даних обставин;

- дискреція щодо способу дії, тобто органу надається можливість самостійно вирішити, яким чином він буде діяти/приймати рішення, яке він вважає найкращим за даних обставин у конкретній ситуації.

Судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (з питань необхідного обсягу судового контролю) встановлює загальну рамку, в межах якої дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоч формально і не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема для надання змістовного тлумачення, а також розширення принципів, втілених в процесуальних кодексах України, які встановлюють вимоги, зокрема й для реалізації дискреційних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 910/6322/20, від 14.12.2021 у справі № 910/16869/20.

У практиці ЄСПЛ вироблено низку принципів і тестів, які дають судам орієнтири під час судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень уповноваженими органами.

Аналіз норм ст.ст. 19, 124 Конституції України, а також норм процесуального права, які закріплені в ГПК України щодо компетенції суду, дає підстави дійти висновку, що останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу (у тому числі, делеговані повноваження).

До того ж, суди уповноважені контролювати як відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами прийняття рішень, процедурними нормами, обставинами справи, наявними ресурсами тощо.

Відтак, дискреційні повноваження відповідача у прийнятті рішень мають узгоджуватися з конституційним принципом верховенства права та такими його елементами, як юридична визначеність і заборона свавілля.

З огляду на вищевикладене та те, що судом було задоволено позовну вимогу про визнання недійсною та скасування відмови Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» у формі листа, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» здійснити державну реєстрацію додаткової охорони патенту України № 107796 на винахід відповідно до клопотання компанії Тюгай Сеяку Кабусікі Кайся [Chugai Seiyaku Kabushiki Kaisha] від 06.11.2020 шляхом внесення до Державного реєстру України винаходів відповідних відомостей, здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені НОІВ та видати сертифікат додаткової охорони.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Приписами статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 910/8295/21 залишити без змін.

3. Справу № 910/8295/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 22.09.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко