ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
26.09.2023 Справа № 905/1152/23
Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
при секретарі судового засідання Лавриш О.В.,
розглянувши заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ
про забезпечення позову
у справі за позовом: Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», м.Київ
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ
до відповідача 2: ОСОБА_1 , смт Ярова
до відповідача 3: ОСОБА_2 , смт Ярова
до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ
про стягнення 4965041,05 грн
Представники учасників розгляду заяви:
від позивача (заявника) (в режимі відеоконференції): Левченко Ю.В. - на підставі довіреності
Позивач, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», м.Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ, відповідача 2, ОСОБА_1 , смт Ярова, відповідача 3, ОСОБА_2 , смт Ярова, відповідача 4, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ про стягнення 4965041,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021 та договорів поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, №041021-П/5 від 04.10.2021, №041021-П/6 від 04.10.2021 в частині повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом.
19.09.2023 до суду від позивача надійшла заява б/н від 12.09.2023 про забезпечення позову. Позивач просить суд вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти та майно відповідачів (рухомого та нерухомого), а саме: накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ТОВ «Гранум» в межах суми позову у розмірі 4965041,05 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі; накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 4965041,05 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі; накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_2 в межах суми позову у розмірі 4965041,05грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі; накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ТОВ «СК-ЛТД» в межах суми позову у розмірі 4965041,05 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що отримавши кредитні кошти у розмірі 4000000,00грн, позичальник не повернув кредит та сплатив відсотки за користування кредитними коштами. Відповідачам було направлено письмові вимоги про погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, однак, останні їх не виконали, що свідчить про порушення зобов`язань за кредитним договором № 041021-АЕ від 04.10.2021 та договорами поруки. Позивач вважає, що всі поручителі вже зараз ухиляються від виконання свого обов`язку і не реагують на вимоги банку, хоча інформація з реєстру нерухомого майна показує, що кожен з поручителів має майнові можливості, а тому з цього можна зробити висновок, що поручителі не зацікавлені у погашенні боргу і у разі задоволення позову так само ухилятимуться від його виконання. Також позичальник не виконував умови кредитного договору протягом його дії, утворив заборгованість і не вжив жодних заходів на його погашення, так як і поручителі не виконали законні вимоги банку по погашенню заборгованості банку. Заявник вказує, що ТОВ «Гранум» не забезпечує надходження виручки на рахунки банку, що підтверджує недобросовісність останнього. АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначає, що ОСОБА_1 є власником 13 об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником 28 об`єктів нерухомого майна, а оскільки на сьогодні процедура відчуження нерухомого майна є досить швидкою, вказані відповідачі, розуміючи невідворотність настання майнової відповідальності за рішення суду, з метою уникнення відповідальності, можуть за дуже короткий проміжок часу здійснити відчуження належних їм об`єктів нерухомого майна, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення про стягнення заборгованості. Щодо ТОВ «СК-ЛТД» заявник також вказує про незабезпечення руху коштів останнім по рахунку, повідомляє, що відповідач 4 є власником 9 земельних ділянок та має великі фінансові зобов`язання перед іншими кредиторами. Таким чином, існує реальна загроза (а не припущення) невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі. Поряд з цим, в обґрунтування своєї заяви позивач посилається на Постанову Об`єднаної палати Верховного суду по справі №905/448/22 від 03.03.2023, вказуючи при цьому, що права відповідачів ні при арешті коштів, ні при арешті майна не порушуються та заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами і забезпечують збалансованість інтересів сторін спору.
Ухвалою суду від 20.09.2023 постановлено викликати представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» для надання пояснень та для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням до суду на 21.09.2023 об 12:00 год.
Ухвалою суду від 21.09.2023 відкладено розгляд заяви про забезпечення позову на 26.09.2023 о 14:00 год.; викликано представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до суду в судове засідання, що призначено на 26.09.2023 о 14:00 год.; зобов`язано позивача (заявника) у строк до 26.09.2023 надати суду інформацію підтверджену належними та допустимими доказами щодо договорів, що були укладені з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021.
22.09.2023 від представника позивача на електронну адресу суду надійшли пояснення до заяви про забезпечення позову б/н від 22.09.2023, за змістом яких заявником повідомлено, що для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Гранум» за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 договори застави та іпотеки не укладались та надано пояснення з приводу особливостей організації примусового виконання судових рішень під час дії воєнного стану щодо фізичних осіб.
26.09.2023 від представника відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання (заяву) за змістом яких повідомлено наступне. Основна частина майна ТОВ «Гранум» знаходилась на території Луганської області, Красноріченської ОТГ, яка була окупована ще в лютому 2022 року; частина майна ТОВ «Гранум» та все майно ТОВ «СК-ЛТД» знаходилось на території Краматорського району в м.Лиман та м.Слов`янськ; матеріально-технічна база та інше майно підприємств в м.Лиман повністю знищено, базу з усім майном в м.Слов`янськ зайнято для суспільних потреб держави та доступ до неї обмежений; зазначається, що відповідач 1 має об`єктивні причини, з яких ведення нормальної господарської діяльності неможливе; поряд з цим, вказано, що відповідач 4 намагається проводити польові роботи для можливості за рахунок збору та реалізації врожаю восени 2023 року отримати кошти, які будуть спрямовані на погашення існуючої заборгованості відповідача 1 за кредитними зобов`язаннями (в підтвердження наведеного надано Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2023 року; на підтвердження того, що відповідач 1 не має намірів ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, наводиться той факт, що під забезпечення кредитного договору № 041121-КЛВ від 04 листопада 2021 року був переданий комбайн NEW HOLLAND TC5.90, зобов`язання за цим кредитним договором було погашено за рахунок коштів поручителя - ТОВ «СК-ЛТД» (відповідач 4) у квітні 2023 року в сумі 7068408,43 грн і до цього часу жодної спроби продати чи переоформити на іншу особу комбайн, така саме як і будь-яке інше майно, відповідачами не приймалось (копії відповідних платіжних інструкцій та Свідоцтва про реєстрацію машини додано до заперечень); відповідач 1 неодноразово звертався до позивача з пропозиціями щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором з метою повного погашення заборгованості, однак позивачем ніяких дій прийнято не було (копії відповідного листування додано); позивачем не доведено наявність дій відповідачів, спрямованих на реалізацію майна (рухомого та нерухомого), безпідставного витрачання ними коштів, приховування активів, відкриття нових рахунків, тощо, а навпаки додані до заперечень письмові докази свідчать про дійсний намір відповідачів на сумлінне виконання своїх зобов`язань з огляду на об`єктивні перешкоди у здійсненні господарської діяльності; більше того саме прийняття заходів щодо яких заявлено позивачем, зробить неможливим подальше виконання відповідачем грошових зобов`язань. Крім того в запереченнях вказано, що одночасно з поданням позову позивачем також було подано заяву про забезпечення позову з аналогічними вимогами. Ухвалою суду від 29.08.2023 у задоволенні заяви позивачеві було відмовлено. Подання позивачем повторно заяви з аналогічними мерами забезпечення позову може свідчити про зловживання позивачем своїми процесуальними правами
В судове засідання 26.09.2023 з розгляду заяви про забезпечення позову в режимі відеоконференції з`явився представник позивача (заявника), надав пояснення щодо суті заяви, наголосив, що застосування заходів забезпечення позову не буде перешкоджати здійсненню господарської діяльності відповідачами, просив задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
Розглянувши заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» та додані до неї документи, суд зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).
Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до частини 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.
Положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №914/3316/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).
Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 та договорів поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, №041021-П/5 від 04.10.2021, №041021-П/6 від 04.10.2021 на суму 4965041,05 грн, в тому числі суми кредиту в розмірі 4000000,00грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 965041,05грн.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п. 4.7 постанови Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Не досліджуючи під час розгляду заяви про забезпечення позову обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд лише зазначає про існування між сторонами тривалого конфлікту щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, так за умовами кредитного договору №041021-АЕ від 04.10.2021 позичальник (відповідач 1) зобов`язаний повернути суму кредиту відповідно до наступного графіку платежів: 24.11.2022 - 1000000,00грн; 24.12.2022 - 1000000,00грн; 24.02.2023 - 1000000,00грн; 24.03.2023 - 1000000,00грн; кінцева дата погашення 24.03.2023.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 позичальник здійснював погашення нарахованих відсотків за користування кредитом до 09.03.2022, сума кредиту відповідачами не повернута.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Гранум» за кредитним договором №041021-АЕ від 04.10.2021 між позивачем та відповідачами 2, 3, 4 були укладені договори поруки №041021-П/4 від 04.10.2021, №041021-П/5 від 04.10.2021, №041021-П/6 від 04.10.2021.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 звернула увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 також звернуто увагу на таке: «Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника».
Також, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 зазначив, що "… виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним".
При цьому, відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, Верховний Суд у справі № 908/2382/21 зазначив, що "можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника". Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Згідно виписок по поточному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум», м.Слов`янськ за період з 01.09.2022 по 01.09.2023 та по поточному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м.Слов`янськ за період з 04.10.2021 по 01.09.2023, позичальник та поручитель не забезпечують надходження виручки на рахунки, що відкриті в установі позивача.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» є власниками об`єктів нерухомого майна.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідач 4, Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» має фінансові зобов`язання перед іншими кредиторами.
З урахуванням позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачам і знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог позивача, суд дійшов висновку про доцільність накладення арешту на майно відповідачів.
Однак накладення арешту на кошти і на майно кожного з відповідачів, на суму 4965041,05 грн, враховуючи вимоги позивача до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості, суперечить вимогам закону стосовно критеріям співмірності та адекватності, отже розглянувши запропоновані позивачем заходи забезпечення позову на суму позову у їх співвідношенні до змісту позовних вимог та завдань, які мають досягатися заходами забезпечення позову, суд вважає, що належним до задоволення та більш виправданим є накладення арешту саме на кошти та майно кожного з відповідачів на суми пропорційно загальній суми позову.
Відповідач 1 у наданих до суду запереченнях наголошував про дійсний намір виконати свої зобов`язання за кредитним договором, не зважаючи на те, що майже все майно відповідачів знищено або знаходиться на окупованій території, вказував на дії які ним було вчинено для погашення заборгованості (листування між банком та позичальником, інше).
Однак, суд звертає увагу на ту, обставину, що відповідачі тривалий час не вживають активних дій, які були б направлені чи то на погашення заборгованості або спрямовані на реальне прагнення врегулювати цю заборгованість, чи то оспорити її. Також, судом враховано, що відповідачами не було сплачено жодних коштів на погашення суми тіла кредиту, а останній платіж по відсоткам за користування кредитом було сплачено в березні 2022 року. Тобто, відповідачі займають досить пасивну позицію, що на переконання суду додатково свідчить про імовірність утруднення виконання судового рішення у випадку задоволення позову.
Поряд з цим, норми Господарського процесуального кодексу України не обмежують права заявника на повторне звернення з заявою про забезпечення позову, що відповідно не може розцінюватися судом, як зловживання процесуальними правами позивачем.
Таким чином, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність заявлених вимог щодо забезпечення позову, заява позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів, врахувавши вимоги щодо співмірності таких заходів, підлягає частковому задоволенню.
Щодо зустрічного забезпечення, то, по-перше, судом не установлено, що внаслідок забезпечення позову відповідачам будуть завдані збитки, по-друге, законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 Господарського процесуального кодексу України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
Заяву Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в межах 1/4 суми позову у розмірі 1241260,26 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в межах 1/4 суми позову у розмірі 1241260,26 грн, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Ухвала є виконавчим документом та повинна виконуватись у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом 3 років з дня його постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У судовому засіданні 26.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали підписано і складено 29.09.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя Ганна Євгеніївна Курило (Г.Є. Курило)