ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.2023м. СумиСправа № 920/964/23
Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Сумської міської ради (м-н Незалежності, 2, м. Суми, 40030, ),

до відповідачів: 1. Фізичної особи - підприємця Салій Олега Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

2. Фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 162 797 грн 45 коп. безпідставно збережених коштів

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідачів 162797 грн 45 коп. безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою, а саме: з ФОП Салій Олега Івановича 24409 грн 12 коп. за використання 15/100 частини земельної ділянки кадастровий номер :15:003:0047 за адресою: АДРЕСА_3 без оформленого договору оренди за період з 01.01.2022 по 09.07.2023 та судовий збір у сумі 402 грн 60 коп. пропорційно до заявлених вимог; з ФОП ОСОБА_2 138387 грн 88 коп. за використання 85/100 частини земельної ділянки кадастровий номер :15:003:0047 за адресою: АДРЕСА_3 , без оформленого договору оренди за період з 01.01.2022 по 09.07.2023 та судовий збір у сумі 2147 грн 20 коп. пропорційно до заявлених вимог.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачі є співвласниками нежитлових приміщень. Нежитлові приміщення розміщені на земельній ділянці, яка належить позивачу. Відповідачі не врегулювали з позивачем орендні відносини, а саме шляхом укладення договору оренди. У той же час, у відповідачів виник обов`язок сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою до державного бюджету. Відповідачі орендну плату не сплачували, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач стверджує, що ухилення відповідачів від обов`язкової сплати коштів за фактичне використання земельної ділянки є підставою для застосування положень ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Ухвалою суду від 16.08.2023 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Ухвала про відкриття провадження відповідачем 1 не отримана та повернута на адресу суду з відміткою на поштовому конверті «адресат відсутній за вказаною адресою»

18.09.2023 судом було зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яким підтверджена адреса відповідача 1, яка була зазначена позивачем у позовній заяві.

Відповідачем 1 відзив на позов не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Ухвала про відкриття провадження відповідачем 2 не отримана та повернута на адресу суду з відміткою на поштовому конверті «за закінченням терміну зберігання»

18.09.2023 судом було зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яким підтверджена адреса відповідача 2, яка була зазначена позивачем у позовній заяві. Крім того, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 припинено 30.08.2023.

Таким чином, станом на дату відкриття провадження у справі №920/964/23 (16.08.2023) відповідач ОСОБА_2 мав статус фізичної особи - підприємця, проте станом на день розгляду справи ОСОБА_2 вже не має статусу фізичної особи - підприємця.

18.09.2023 від відповідача до суду надійшли: клопотання про закриття провадження у справі (вх. №3590) та відзив (вх №5857).

У відзиві на позов відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що:

- відповідач 2 не є користувачем зазначеної земельної ділянки в тій площі, на яку позивачем здійснені розрахунки щодо недоотриманих коштів

- позивач неправильно визначив площу земельної ділянки, яку відповідачі нібито використовують у своїй господарській діяльності.

- фактичне користування спірною земельною ділянкою Відповідачами не може вважатися безпідставним та доведеним, що унеможливлює застосування до вказаних правовідносин положень ст.ст.1212-1214 ЦК України

- твердження Позивача про ведення господарської діяльності на вказаному об`єкті нерухомості - теслярно-столярний цех, літера «Ц», не відповідає дійсності

- позивач невірно провів розподіл площі земельної ділянки між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, за яку Позивач намагається стягнути гроші за використання земельної ділянки шляхом пред`явлення позовної заяви до Відповідачів

- відповідач-2 здійснив оплату земельного податку за 2022 рік

Щодо клопотання відповідача 2 про закриття провадження у справі (вх №3590 від 18.09.2023).

Відповідач 2 обґрунтовує своє клопотання тим, що позивач звернувся до Відповідача-2, як до фізичної особи-підприємця, проте на час розгляду позовної заяви Відповідач-2 втратив статус фізичної особи-підприємця та є фізичною особою. Окрім того Відповідач-2 та Відповідач-1 вказане нежитлове приміщення отримали у власність як фізичні особи, і у господарській діяльності не використовували.

Пункт 1 частими 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких с фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Як було встановлено судом вище згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 припинено 30.08.2023.

Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник в наслідок фактичного користування земельною ділянкою без укладених договорів її оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати (за своїм змістом відносини, що склалися між позивачем і відповідачами, є кондикційними).

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Верховний Суд в постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Суд критично відноситься до заперечень відповідача 1 щодо необґрунтованості висновків позивача про ведення господарської діяльності на спірній земельній ділянці, оскільки відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа - підприємець ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність за такими видами: 16.23. Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (основний) та 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства, а у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ФОП Салій Олег Іванович (відповідач 1) та Фізична особа ОСОБА_2 (відповідач 2) є власниками нерухомого майна (нежитлове приміщення, теслярно-столярний цех, Ц, загальною площею 5311.2 кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (форма власності - приватна; вид спільної власності - спільна часткова; розмір частки першого відповідача - 15/100; розмір частки другого відповідача - 85/100).

ФОП Салій Олег Іванович на підставі договору дарування від 11.01.2019 року (дарувальник ОСОБА_2 , обдарований Салій О.І. ) - є власником 15/100 частини об`єкту нерухомості комерційного призначення теслярно-столярного цеху літ. Ц, а саме: приміщення №51 площа 13,0 кв.м; приміщення №50 площа 525,1 кв.м; приміщення №52 площа 130,5 кв.м; приміщення №53 площа 145,5 кв.м, загальною площею 814,1 кв.м

ОСОБА_2 (мав статус фізичної особи-підприємця з 02.06.2010 по 30.08.2023) на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 01.11.2012 справа 5021/1270/12 про визнання за ним права власності на весь об`єкт нерухомості та після укладення договору дарування від 11.01.2019 року (дарувальник ОСОБА_2 , обдарований Салій О.І. ) про дарування 15/100 частки - залишився власником частини теслярно-столярного цеху літ. «Ц» загальною площею 4497,1 кв.м. що становить 85/100 часток об`єкту нерухомості.

Зазначене підтверджується письмовими матеріалами справи: рішенням Господарського суду Сумської області від 01.11.2012 справа 5021/1270/12, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 342451368 від 11.08.2023 , договором дарування від 11.01.2019 та інформацією з ЄДР.

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 0.7023 гектарів з кадастровим номером :15:003:0047, місце розташування АДРЕСА_3 , вид використання 11.03 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств (під розміщеними виробничими приміщеннями), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.01.2023 №НВ-023 та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11.08.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачі протягом періоду часу: 2022 рік та з 01.01.2023 по 09.07.2023 (за 190 днів) користуються спірною земельною ділянкою без оформленого договору оренди, орендну плату не сплачують та фактично зберегли кошти, які мали сплатити за користування нею, а отже вони зобов`язані ці кошти повернути позивачу на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у листах 17.02.2022 №06.01-16/394 та №06.01-16/393 про усунення порушень земельного законодавства, пропонував відповідачам звернутися до Сумської міської ради щодо укладення договору оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Однак, договори оренди земельної ділянки кадастровий номер :15:003:0047 відповідачами не укладені.

Листами від 02.02.2023 № 06.01-16/159 та № 06.01-16/160, а також від 10.07.2023 №06.01-16/965 та №06.01-16/964 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив відповідачів про розмір недоотриманих доходів за 2022 рік та період з 01.01.2023 до 09.07.2023 (за 190 днів), у зв`язку з неоформленням останніми права користування земельною ділянкою.

В зв`язку з тим, що за користування вказаною земельною ділянкою земельний податок та/або орендна плата за 2022-2023 роки ФОП Салієм О.І. і ФО ОСОБА_2 не сплачувалися, що підтверджується листом від Головного управління ДПС у Сумській області від 31.05.2022 і фактичною відсутністю сплати, та на підставі відомостей про нормативну грошову оцінку, отриманих від Міськрайонного управління у м. Сумах Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Департаментом визначено розмір втрат міського бюджету Сумської міської територіальної громади за користування земельною ділянкою з порушенням земельного законодавства, згідно розрахунку, наведеного у позовній заяві (а.с. 4-6).

Таким чином, Відповідач 1 ФОП Салій О.І. як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності площею 0.7023 гектарів з кадастровим номером :15:003:0047 , місце розташування АДРЕСА_3 , пропорційно його частці 15/100 у спільній власності об`єкту нерухомості комерційного призначення - зберіг (заощадив) за рахунок Позивача (власника цієї земельної ділянки) у себе кошти в розмірі за 2022 рік та за період з 01.01.2023 по 09.07.2023 (за 190 днів) у сумі 24409 грн 12 коп., які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти Позивачу на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

У свою чергу, відповідач 2 ФО ОСОБА_2 як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності площею 0.7023 гектарів з кадастровим номером :15:003:0047, місце розташування АДРЕСА_3 , пропорційно його частці 85/100 у спільній власності об`єкту нерухомості комерційного призначення - зберіг (заощадив) за рахунок Позивача (власника цієї земельної ділянки) у себе кошти в розмірі за 2022 рік та за період з 01.01.2023 по 09.07.2023 (за 190 днів) у сумі 138 387 грн 88 коп., які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти Позивачу на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Як було встановлено вище, Відповідач 1 ФОП Салій О.І. є фізичною особо-підприємцем з 30.03.2001 та по даний час і Відповідач 2 ОСОБА_2 мав статус фізичної особи-підприємця з 02.06.2010 по 30.08.2023; з 11.09.2019 року вони є співвласниками об`єкту нерухомості комерційного призначення нежитлове приміщення призначене для виробництва теслярно-столярний цех, Ц, та який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :15:003:0047 вид використання 11.03 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств (під розміщеними виробничими приміщеннями) - тобто використовується саме в господарській діяльності.

Наведене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2023 та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 11.08.2023 та інформацією з ЄДР щодо Відповідачів.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Суд встановив, що відповідачі є власниками на праві спільної часткової власності нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку з користуванням відповідачами нерухомим майном, презюмується їх спільне користування спірною земельною ділянкою, якщо іншого не доведено.

Земельна ділянка кадастровий номер :15:003:0047 площею 0,7023 га, на якій розташоване нерухоме майно, належить до комунальної форми власності, є сформованою, пройшла державну реєстрацію, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-023 від 19.01.2023 (дата формування земельної ділянки 03.12.2015).

Відповідачі не є власниками або постійними землекористувачами спірної земельної ділянки, а тому, відповідно, не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку.

Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідачів, як землекористувачів, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки.

Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачами права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договору оренди з Сумською міською радою та державної реєстрації права.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Згідно з розрахунком позивача, за 2022 рік та за період з 01.01.2023 до 09.07.2023 (за 190 днів) місцевий бюджет недоотримав 24409 грн 12 коп. від першого відповідача та 138387 грн 88 коп. від другого відповідача орендної плати, через не оформлення ними права користування земельною ділянкою.

У розрахунку позивач врахував нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 7023 кв.м., що складає 4176482 грн 32 коп. згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.11.2022 та 4802954 грн 67 коп. згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.08.2023; розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з рішенням Сумської міської ради від 30.06.2021 № 1231-МР, що становить 3%, виходячи з цільового призначення земельної ділянки, розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з рішенням Сумської міської ради від 14.07.2022 № 3025-МР, що становить 1,5%, виходячи з цільового призначення земельної ділянки.

Суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою розраховані для кожного з відповідачів окремо, пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на земельній ділянці.

Відповідно до ч. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20 щодо застосування зазначеної норми права (за аналогією) у подібних правовідносинах. Відповідаючи на ключове питання "Чи можливо розрахувати суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці?", Верховний Суд зазначив, що не бачить жодних перешкод для застосування цієї норми права (за аналогією) у спірних правовідносинах і як наслідок з цього доходить до висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.

Заперечення відповідача 2, викладені у відзиві на підставі викладеного вище суд відхиляє як необґрунтовані; відповідач 1 не подав обґрунтованих заперечень проти позову, також відповідачами не подано доказів відшкодування позивачу коштів за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення: з першого відповідача - Фізичної особи - підприємця Салій Олега Івановича 24409 грн 12 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :15:003:0047, за адресою: АДРЕСА_3 , без оформлення договору оренди; з другого відповідача - Фізичної особи ОСОБА_2 138387 грн 88 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :15:003:0047, за адресою: АДРЕСА_3 без оформлення договору оренди.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то на відповідачів покладаються витрати зі сплати судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Сумської міської ради до відповідачів: 1. Фізичної особи - підприємця Салій Олега Івановича , 2. Фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 162 797 грн 45 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Салій Олега Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської міської ради (м-н Незалежності, 2, м. Суми, 40030, ) 24409 грн 12 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, 402 грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Сумської міської ради (м-н Незалежності, 2, м. Суми, 40030, ) 138387 грн 88 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, 2147 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати Сумській міській раді накази після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2, 3 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 25.09.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко