ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м. Дніпро Справа № 904/138/21

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Бурчак А.Ю.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник позивача Русанова Вікторія Вікторівна (в режимі відеоконференції)

Представник відповідача Мкртчян Ольга Олександрівна (в залі суду)

Представник третьої особи Самсонова Наталія Валентинівна (в залі суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі №904/138/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро

до Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Дніпропетровська область, м. Нікополь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Нікопольська міська рада, Дніпропетровська область, м. Нікополь

про стягнення 6 212 218, 95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулась до відповідача - Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради із позовом про стягнення 6 212 218 грн. 95 коп. збитків за пільгові перевезення громадян.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним з січня по грудень 2018 надані послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян. При цьому, відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог пунктів 2,3,5,6,7,8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, внаслідок чого позивачу спричинені збитки у заявленому розмірі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2021, позов задоволено повністю, стягнуто з Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради на користь АТ Укрзалізниця 6 212 218 грн. 95 коп. збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2018 рік, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 93 183 грн. 28 коп.

Постановою Верховного Суду від 20.01.2022 касаційну скаргу Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради задоволено частково; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2021, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2021 у справі №904/138/21 скасовано; справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій не проаналізували внесених до законодавства змін та не надали оцінки тому, чи розповсюджуються норми Порядку №256 на спірні відносини у зв`язку з внесеними змінами до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України, що призвело до передчасного ухвалення рішення про стягнення з відповідача витрат на перевезення залізницею визначених категорій громадян;

- задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій не врахували внесені зміни до законодавства, не встановили, на підставі якої саме бюджетної програми та за рахунок якого бюджету - державного чи місцевого - позивачу (залізниці) має бути здійснена компенсаційна виплата за пільговий проїзд окремих категорій громадян; суди не встановили, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг, тоді як це має вирішальне значення для вирішення питання, за рахунок державного чи місцевого бюджету відшкодовуються збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання;

- суди попередніх інстанцій, не встановили в якому порядку позивачу має бути здійснена компенсаційна виплата за пільговий проїзд окремих категорій громадян, чи вчинено позивачем достатніх дій для отримання компенсаційної виплати;

- заслуговують на увагу доводи скаржника щодо ненадання оцінки листам від 25.10.2019 №569/ДН-2 та 17.12.2019 №678/ДН-2 щодо здійснення перевезень громадян пільгових категорій за 2018 рік та прийняття актів про відмову отримання облікової форми як належного, допустимого і достовірного, з урахуванням їх вірогідності, доказу надіслання позивачем на адресу відповідача облікових форм у спірний період;

- суди попередніх інстанцій не встановили всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

- суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18 та від 17.06.2021 у справі № 826/10150/18.

Після нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі 904/138/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що Господарським судом було проігноровано положення Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359 (далі - Порядок № 1359), який визначає механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок, в тому числі, коштів місцевих бюджетів.

Господарський суд не врахував, що законодавцем при внесенні змін до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України не скасовано положення основного Порядку № 1359, так само як не скасовано імперативний обов`язок залізничного перевізника з перевезення пільгових категорій пасажирів, передбаченого п.6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженим Постановою КМ України від 19.03.1997р. №252.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності права у кожної ради самостійно вирішувати, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, призводять до фактичного позбавлення Позивача на право, гарантоване законом, щодо отримання компенсаційних виплат за здійснені перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом через відсутність фінансового ресурсу.

Апелянт вважає, що з огляду на встановлений імперативний обов`язок державних органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не можуть бути визнані правомірними та правильними висновки про наявність лише права передбачати відповідне фінансування пільг, яке встановлено, зокрема, законом України Про залізничний транспорт, оскільки ані Конституція, ані закон України Про місцеве самоврядування в Україні, не містять встановленої законом можливості не виконувати зобов`язання з фінансування пільг, та, відповідно, вирішувати питання щодо відмови у такому фінансуванні, виключно з мотивів невідповідності таких витрат місцевого бюджету.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Білецька Л.М., Вечірко І.О., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2022 року залишено апеляційну скаргу без руху

12.12.2022 від представника позивача на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, якою долучено до матеріалів справи надано докази сплати судового збору у сумі 139 774, 93 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі №904/138/21. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 30.01.2023 року об 10 год. 00 хв. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, в залі судових засідань № 415а.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 (у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Білецької Л.М., розпорядження №7 від 19.12.2022 року "про здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ, що перебувають у провадженні судді Білецької Л.М." у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.012023 року прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі №904/138/21 - до свого провадження. Розгляд справи №904/138/21 призначено в судовому засіданні на 20.02.2023 року об 09:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань №207.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 25.09.2023 рік.

10.08.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/138/21 у зв`язку з відставкою судді Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023, справу №904/138/21 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Відповідачем Управлінням соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Дніпропетровська область, м. Нікополь, подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі № 904/138/21 залишити без змін ( відзив на апеляційну скаргу а.с.209, т.4).

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за період січень-грудень 2018 року позивач надавав пільговий проїзд окремим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги при користуванні залізничним транспортом, у зв`язку із чим загальний розмір недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом зазначеної категорії громадян за період січень-грудень 2018 року склав 6 212 218,95 грн.

На підтвердження вказаного позивач надав Облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів:

- за січень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 293 047,89 грн;

- за лютий 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 280 452,63 грн;

- за березень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 213 602,59 грн;

- за квітень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 374 661,96 грн;

- за травень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 599 567,02 грн;

- за червень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 751 029,30 грн;

- за липень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 741 504,92 грн;

- за серпень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 676 713,43 грн;

- за вересень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 586 309,90 грн;

- за жовтень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 689 305,14 грн;

- за листопад 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 543 923,22 грн;

- за грудень 2018 року, відповідно до якої розмір недоотриманих коштів становить 462 100,95 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 15.12.2020 №497/ДН, в якому повідомив, що за 12 місяців 2018 року залізницею здійснено перевезення пільгових категорій громадян міста у приміському сполученні у кількості 410 275 чоловік на загальну суму 6 212 218,95 грн, компенсації за 2018 рік не отримано.

Позивачем надана місячна станційна звітність Дніпровської дирекцій за 2018 рік. Наведена у зазначеній звітності інформація щодо пасажирів, які користуються пільгами та вартість проїзду щодо станції Нікополь є ідентичними із відомостями, вказаними у наданих позивачем облікових формах.

Позивачем надані копії актів, складені про те, що Управління соціальної політики Нікопольської міської ради відмовилось поставити відмітку про надання облікової форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовується з місцевого бюджету. Вказані акти підписані трьома представниками залізниці.

Звертаючись до Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради із позовом про стягнення 6 212 218 грн. 95 коп. збитків за пільгові перевезення громадян, позивач посилався на те, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог пунктів 2,3,5,6,7,8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, внаслідок чого позивачу спричинені збитки у заявленому розмірі. Позивач зазначив, що за змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), у якому визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. З огляду на пункт 3 Порядку №256, у даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що будь-яке примусове стягнення з відповідача коштів на підставі саме ст. 91 Бюджетного кодексу України без прийняття такого рішення органами місцевого самоврядування або поза межами передбачених таким рішенням видатків місцевого бюджету, а також без укладення відповідного договору є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків за пільгові перевезення громадян.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України, основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, Законами України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про охорону дитинства, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України Про залізничний транспорт (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Таким чином, норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відтак, обслуговуючи категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, Держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком № 1359, пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до пунктів 3,4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку №1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

При цьому відповідно до пункту 7 Порядку №1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку №1359 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Позивачем до позовної заяви надані облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за період з січня по грудень 2018, передбачені Порядком № 1359 (т.1, а.с. 12-23).

При цьому, відповідач заперечує отримання вищевказаних облікових форм від позивача у строки, визначені Порядком № 1359.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надані таблиці про постанційне перевезення пільгових пасажирів форми ЦО-27 за січень-грудень 2018 (т. 2, а.с. 51-86).

З аналізу форм ЦО-27 вбачається, що позивачем виділяються станції Нікополь та окремо Павлопілля і Лошкарівка (останні позивачем відносяться до Нікопольської райдержадміністрації).

При цьому, з наданих форм ЦО-27 не можливо встановити дані по всім іншим залізничним станціям та зупиночним пунктам, що розташовані в Нікопольському районі, оскільки через Нікопольський район проходять дві залізничних ділянки електрифікованих залізничних ліній: Нижньодніпровськ-Вузол - Апостолове та Апостолове - Запоріжжя-ІІ.

На ділянці Нижньодніпровськ-Вузол - Апостолове в межах Нікопольського району знаходяться залізничні станції Павлопілля і Лошкарівка, а також три зупинні залізничні платформи, які знаходяться між ними.

На ділянці Апостолове - Запоріжжя-ІІ крім безпосередньо станції Нікополь, в межах Нікопольського району знаходяться ще залізнична станція Нікопольбуд, залізничний зупинний пункт Ревун та ціла низка зупинних залізничних платформ.

При цьому, на території безпосередньо міста Нікополь розташована лише залізнична станція Нікополь та зупинна залізнична платформа 93 км. Всі інші станції, платформи та пункти знаходяться за межами міста Нікополь.

Водночас, залізничний зупинний пункт Ревун та зупинні залізничні платформи 105 км, 111 км знаходиться на території Червоногригорівської (в 2018 році - Придніпровської) селищної ради Нікопольського району; залізнична станція Нікопольбуд та зупинні залізничні платформи 83 км, 86 км знаходиться на території Приміської (в 2018 році - Менжинської) сільської ради Нікопольського району; зупинна залізнична платформа 79 км знаходиться в емт Чортомлик на території Покровської (в 2018 році - Орджонікідзевської) міської ради; зупинна залізнична платформа 71 км знаходиться взагалі на території с. Гранітне Грушівської сільської ради Апостолівського району; зупинні залізничні платформи 114 км, 116 км знаходяться на території Марганецької міської ради; зупинні залізничні платформи 125 км, 132 км взагалі знаходяться на території Миронівської сільської ради Томаківського району.

Як вбачається з наданих позивачем форм ЦО-27, всі ці залізничні станції, платформи та пункти залізничної ділянки електрифікованої залізничної лінії Апостолове - Запоріжжя-ІІ позивач відносить до Нікополя, включаючи їх до своєї місячної станційної звітності та вимагаючи компенсації саме з відповідача за пільгове перевезення пасажирів, що здійснювали там посадку до електропоїзда.

Наведе свідчить про включення позивачем до облікових форм міста Нікополя пільгових пасажирів майже з усього Нікопольського району, в той час як відповідач, будучи виконавчим органом Нікопольської міської ради, реалізовує політику у сфері соціального забезпечення незахищених громадян на території міста, обмежується лише тими зобов`язаннями, які виникли на території м. Нікополь.

Крім того, судом здійснено аналіз листів позивача від 25.10.2019 № 569/ДН-2, від 17.12.2019 № 678/ДН-2 (т.1, а.с. 68, 69), та встановлено що, дійсно, позивач у листі від 17.12.2019 № 678/ДН-2 зазначив про недійсність попереднього листа від 25.10.2019 № 569/Дн-2. Проте, доводи позивача, що вказаними листами між сторонами вирішувалось питання щодо передбачення в місцевому бюджеті коштів та укладання договору на наступний 2020 рік, не спростовують інформації, що міститься у другому абзаці листа від 17.12.2019 № 678/ДН-2, про кількість осіб, перевезення яких здійснено залізницею у приміському сполученні, як пільгової категорії громадян регіону відповідача (146,9 тис. осіб) у 2018 році, а також вартість компенсації у розмірі 2 135,7 тис грн.

Крім того, наявна очевидна невідповідність сум та кількості осіб, про які зазначав позивач у листі від 17.12.2019 № 678/ДН-2, сумам та кількості осіб, які зафіксовано у облікових формах за 2018 рік, складених раніше за вказаного листа, вручення яких відповідачу, за твердженням залізниці, відбувалося своєчасно, відповідно до вимог Порядку № 1359, але від отримання яких відповідач відмовився, що стало причино складання позивачем відповідних актів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо недоведеності позивачем кількості пільгових категорій громадян міста, перевезення яких здійснено залізницею у приміському сполученні, та, відповідно, вартість компенсації збитків від такого перевезення за 2018 рік.

Частина шоста статті 9 Закону України Про залізничний транспорт діє у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом N 4443-VI ( 4443-17) від 23.02.2012.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Бюджетного кодексу України визначено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу.

Відповідно до статті 7 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідними джерелами доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Стаття 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Так, до 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України).

Проте, абзац п`ятий підпункту "б" пункту 4 частини першої статті 89 виключено на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України визначено видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (підпункт "ґ" пункту 3 частини першої статті 91).

У статтю 102 Бюджетного кодексу України також були внесені зміни на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016.

Так, з 01.01.2017 з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (частину п`яту статті 102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону від 20.12.2016 № 1789-VIII).

Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України від 20.12.2016 №1789-VIII внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Названий Закон набрав чинності з 01.01.2017. Зміни були, зокрема, внесені до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими частину п`яту статті 102 (щодо субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, до яких віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян) виключено, та з підпункту б пункту 4 частини першої статті 89 виключено абзац 5, яким компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян було віднесено до переліку державних програм соціального захисту.

При цьому, Порядок №256 був розроблений відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, до якої, 20.12.2016 внесені зміни.

Отже, предметом регулювання Порядку №256 були правовідносини, що передбачені статтею 102 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим, сам Порядок №256 не врегульовує питання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Він розроблений і затверджений Кабінетом Міністрів України на підставі статті 102 Бюджетного кодексу України і врегульовує виключно питання фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, тобто застосовується виключно в разі застосування статті 102 Бюджетного кодексу України.

Тобто, через зміни в законодавстві, у зв`язку з прийняттям Закону України № 1789-VIIІ до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Порядку №256, оскільки останній застосовується виключно в разі застосування статті 102 Бюджетного кодексу України.

Скасовуючи рішення судів, Верховний Суд у даній справі зазначив, що суди мають застосовувати законодавство чинне на момент спірних правовідносин, у даному випадку чинне у 2018 році, та яке регулює саме спірні правовідносини.

Частина шоста статті 9 Закону України Про залізничний транспорт передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Закон України від 20.12.2016 № 1789-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України доповнив пунктом 204 частину першу статті 91 Бюджетний кодекс України.

Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать й, зокрема, пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним пунктом 204 частини першої статті 91 Бюджетного кодексу України.

Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись. Тобто кожна рада сама вирішує, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91.

Аналогічні висновки Верховним Судом викладені в постановах від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18, від 01.02.2022 у справі № 904/141/20.

З огляду на наведене, з урахуванням змін до Бюджетного кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону України № 1789-VIII, з 01.01.2017, включаючи спірний період, вимоги частини шостої статті 9 Закону України Про залізничний транспорт підлягають прямому застосуванню та у взаємозв`язку із нормою підпункту є) пункту дев`ять частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків з Державного бюджету України, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, введення відповідних пільг щодо яких здійснювалось Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України, має здійснюватись за рахунок Державного бюджету відповідними головними розпорядниками бюджетних коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР Про залізничний транспорт, відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Рішенням Нікопольської ради від 22.12.2017 № 32-29/VII затверджено заходи на 2018 рік до міської Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2018 роки ТУРБОТА. Одним із заходів Програми передбачено пільгові перевезення, згідно з чинним законодавством на 2018 рік у сумі 1 000 000,00 грн. Відповідно до цієї Програми, відповідач забезпечує захист незахищених верств населення міста Нікополь шляхом компенсації витрат за пільгові перевезення громадян залізничним транспортом.

При цьому, господарський суд зазначає, що органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідний договір на компенсацію спірних витрат за 2018 рік сторонами укладений не був.

Тому, вищевказана сума була спрямована на погашення боргу, який виник перед позивачем, у зв`язку з рішенням суду по справі № 904/9488/17 за 2015 рік, із відповідним перерозподілом коштів місцевого бюджету, виключенням відповідних коштів з Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2018 роки ТУРБОТА в місцевому бюджеті на 2018 рік.

Крім того, сума у розмірі 1000 000, 00 грн це єдина сума, яка була виділена на компенсацію витрат позивача на пільгове перевезення громадян протягом 2018 року, іншого рішення Нікопольською міською радою про збільшення такої суми не приймалося.

Згідно положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

У Постанові ОП КГС ВС від 09.06.2023 у справі № 916/3938/21 зроблено правовий висновок про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на пільгові перевезення пасажирів на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Належним представником держави буде орган, визначений Законом про державний бюджет на поточний рік головним розпорядником бюджетних коштів у спірних відносинах. Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника бюджетних коштів, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Що ж до підпункту "ґ" пункту 1 частини першої статті 91 БК України, за яким до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів (місцеві бюджети - бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування), належать компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, то зміни у його правозастосуванні з огляду на саме лише виключення статті 102 БК України відсутні.

З огляду на зазначене, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що будь-яке примусове стягнення з відповідача коштів на підставі саме ст. 91 Бюджетного кодексу України без прийняття такого рішення органами місцевого самоврядування або поза межами передбачених таким рішенням видатків місцевого бюджету, а також без укладення відповідного договору є протиправним.

Інші доводи апелянта є необгрунтованими і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Відповідно до частин першої, другої статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2023 року відповідачем подано письмове клопотання про витрати у справі щодо надання правничої допомоги, які складають 90 000 грн.

До даного клопотання відповідач надав Договір про надання правничої допомоги від 27.01.2023 року, укладений між Адвокатським бюро «Герман і партнери» та Управлінням соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Дніпропетровська область, згідно якого виконавець зобов`язався надати послуги з юридичного представництва в Центральному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 року у справі № 904/138/21, вартість яких складає 90 000 грн.

У судових дебатах відповідач також заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки відповідачем заявлено про стягнення судових витрат, проте, не надано доказів на підтвердження їх розміру, вирішення питання про витрати на правничу допомогу підлягає розгляду у судовому засіданні 09.10.2023 року о 10.00 годині.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 у справі № 904/138/21- залишити без змін.

Заяву Управління соціальної політики виконавчого комітету Нікопольської міської ради про стягнення витрат на правничу допомогу призначити до розгляду у судовому засіданні 09.10.2023 року о 10.00 в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду у залі засідань № 207.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.09.2023року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя І.М.Кощеєв