ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" вересня 2023 р. Cправа № 902/892/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)

до: Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, буд. 2, м. Вінниця, 21050)

про стягнення 2439 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з вимогами до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення пені в розмірі 1445,19 грн, трьох відсотків річних в розмірі 266,32 грн, втрат від інфляції в розмірі 728,01 грн та витрати зі сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про спільне використання технологічних мереж №ДСВ-ЗА026800/70/0042-19 від 02.09.2019 в частині оплати наданих послуг.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд, ухвалою від 07.07.2023, за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/892/23 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 01.08.2023.

27.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву № 1-14-0122 від 26.07.2023, в якому відповідач визнає укладення між сторонами Договору про спільне використання технологічних електричних мереж № ДСВ-ЗА- 026800/70/0042-19 від 02.09.2019.

Положеннями пункту 5 додатку № 5 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» до Договору, якими передбачено, що Користувач проводить оплату витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання виключно за умови включення грошових коштів до структури тарифу Користувача в межах сум, затверджених в його тарифі.

Згідно аб. 3 ч. 3 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії», вартість оплачених оператором системи розподілу (відповідачем) послуг за договором про спільне використання електричних мереж включається до тарифу на розподіл відповідного оператора системи розподілу.

Відповідач наголошує на тому, що вищевказаний тариф покриває його витрати виключно на оплату послуг плати за спільне використання технологічних електричних мереж і не включає суми пені та штрафних санкцій.

За наведеного, відповідач наполягає на неможливості оплати пені, 3% річних та інфляційних втрат за Договором та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

За результатами судового засідання 01.08.2023, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 01.08.2023 про відкладення розгляду справи по суті на 19.09.2023.

10.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив № 01/38389 від 07.08.2023, де позивач заперечує доводи відповідача. Щодо посилань відповідача на п. 5 Додатку №5 Договору № ДСВ- ЗА026800/70/0042-19 від 02.09.2019, позивач зазначає, що у даному пункті йде мова про оплату витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання і вказаний пункт не стосується відповідальності за несвоєчасну оплату витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання. Тоді як пеня, пред`явлена у позові, нарахована згідно умов п. 8.6. Договору та у відповідності до чинного законодавства, 3% річних та втрати від інфляції згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Тому позивач вважає, що непередбачення в тарифі АТ «Вінницяобленерго» коштів на оплату штрафних санкцій, не звільняє останнього від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

У визначену судом дату (19.09.2023) представники сторін не з`явились. При цьому суд зауважує, що про дату, час та місце розгляду справи представники сторін повідомлені в судовому засіданні 01.08.2023 під розписку.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від сторін до суду не надійшло.

За наслідками судового засідання 19.09.2023 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2022 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія "Укрнерего" (позивач, за Договором Основний споживач) та Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (відповідач, за Договором Користувач) було укладено Договір про спільне використання технологічних електричних мереж № ДВС-ЗА-026800/70/0042-19 (надалі Договір) згідно з предметом якого Основний споживач зобов`язується забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб`єктів господарювання, розподіл (передачу) електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору доставка електричної енергії забезпечується відповідно до Однолінійної схеми, яка є додатком 1 до цього Договору, наданого Основним споживачем, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Основний споживач забезпечує доставку електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 2 до цього Договору.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що Користувач зобов`язується: здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж Основного споживача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання технологічних електричних мереж Основного споживача здійснюється згідно з Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до цього Договору; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених осіб Основного споживача до систем та засобів обліку і засобів контролю потужності та якості електричної енергії, а також для контролю встановлених режимів споживання електричної енергії.

Згідно п. 7.1. Договору розрахунковим вважається період з 01 числа розрахункового місяця до такого самого числа наступного місяця.

Вартість послуг Основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається відповідно до Порядку обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який є додатком 5 до цього Договору, розробленому відповідно до Методики обрахування плати. (п. 7.2. Договору)

Оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Основним споживачем рахунка та оформленого Акта прийому-передачі наданих послуг у десятиденний строк з дати отримання рахунка. (п. 7.3. Договору)

За внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 цього Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Користувач сплачує Основному споживачу пеню у розмірі 0.2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. (п. 8.6. Договору)

Цей Договір укладається на строк до 31.08.2020, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього строку одна із Сторін не повідомить про відмову від цього Договору або його перегляд. (п. 11.1. Договору)

До Договору про спільне використання технологічних електричних мереж № ДВС-ЗА-026800/70/0042-19 від 01.04.2022 між сторонами підписано ряд Додатків:

Додаток № 1 (Однолінійна схема);

Додаток № 2 (Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін);

Додаток № 3 Акт прийому-передачі наданих послуг);

Додаток № 4 (Довідка про обсяги переданої електричної енергії за базовий місяць);

Додаток № 5 (Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

За доводами позивача, в період з травня по листопад 2021 року відповідачу надано послуги з утримання технологічних електричних мереж, про що між сторонами оформлено відповідні Акти приймання-передачі наданих послуг, в розрізі по актах:

Акт прийому-передачі наданих послуг № 05 за травень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 06 за червень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 07 за липень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 08 за серпень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 09 за вересень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 10 за жовтень 2021 року на 4689,30 грн;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 11 за листопад 2021 року на 4689,30 грн.

Загальна вартість наданих послуг за зазначений період склала 32 825,10 грн.

Акти прийому-передачі наданих послуг разом з рахунками-фактури №81 від 31.05.2021, № 100 від 30.06.2021, № 119 від 31.07.2021, № 5 від 31.08.2021, № 17 від 30.09.2021, №27 від 31.10.2021, №37 від 30.11.2021 направлено відповідачеві поштовою кореспонденцією на адресу його місцезнаходження та отримані ним у наступні дати:

за травень 2021 року - 14.06.2021;

за червень 2021 року - 12.07.2021;

за липень 2021 року - 20.08.2021;

за серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року - отримані 24.12.2021.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем здійснено оплату наданих в період травень-листопад 2021 року послуг на загальну суму 32825,10 грн. Докази розрахунків судом досліджено та прийнято: платіжна інструкція №3317583 від 31.01.2022 на суму 4689,30 грн. з ПДВ; платіжна інструкція №3317586 від 31.01.2022 на суму 4689,30 грн. з ПДВ; платіжна інструкція №3317585 від 31.01.2022 на суму 4689,30 грн. з ПДВ; платіжна інструкція №3317584 від 31.01.2022 на суму 4689,30 грн. з ПДВ; платіжна інструкція №3319093 від 08.02.2022 на суму 18757,20 грн. з ПДВ. (що крім оплати за послуги надані у вересні 2021, жовтні 2021, листопаді 2021 на загальну суму 14067,90 грн. з ПДВ включало також оплату за послуги надані у грудні 2021 на суму 4689,30 грн з ПДВ).

Посилаючись на прострочення оплати наданих послуг, позивач претензією №01/26768 від 30.06.2022 звернувся до відповідача з вимогою сплатити пеню у розмірі 1396,38 грн., 3% річних у розмірі 259,78 грн., втрат від інфляції у розмірі 484,17 грн. за період прострочення оплати послуг з травня 2021 по листопад 2021 року не сплачені.

У відповідь на претензію, відповідач, в листі №06.40-10717 від 25.07.2022 повідомив позивача, що оплата витрат на утримання технологічних електромереж спільного використання за період травень-листопад 2021 була здійснена в межах сум затверджених НКРЕКП в тарифі АТ «Вінницяобленерго» і що при включені грошових коштів до структури тарифу НКРЕКП не враховує суми штрафних санкцій.

Оскільки остаточний розрахунок за надані послуги відповідачем здійснено з порушенням строків обумовлених Договором, а вимоги претензії останнім залишені без виконання, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1445,19 грн, три відсотки річних в розмірі 266,32 грн та втрати від інфляції в розмірі 728,01 грн в примусовому порядку.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1. ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 даної статті визначено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 905 ЦК України передбачається, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Позивач послуги за Договором в період травень-листопад 2021 року виконав на загальну суму 32825,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі наданих послуг та рахунками-фактури.

Відтак, враховуючи умови, визначені в п. 7.3. Договору, зважаючи на дати отримання відповідачем Актів приймання-передачі та рахунків, строк оплати по зазначеним Актам є наступний:

Акт прийому-передачі наданих послуг № 05 за травень 2021 року - 24.06.2021;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 06 за червень 2021 року - 22.07.2021;

Акт прийому-передачі наданих послуг № 07 за липень 2021 року - 01.09.2021;

Акти прийому-передачі наданих послуг № 08 за серпень 2021 року, № 09 за вересень 2021 року, № 10 за жовтень 2021 року, № 11 за листопад 2021 року - 04.01.2022.

Тоді як наявні в матеріалах справи платіжні інструкції свідчать про проведення відповідачем розрахунків за надані послуги з порушенням обумовлених п. 7.3. Договору строків, сплативши за послуги надані за травень - серпень 2021 року - 31.01.2022, за вересень - листопад 2021 року - 08.02.2022.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором щодо оплати вартості наданих послуг.

За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 1445,19 грн пені, 266,32 грн - 3% річних та 728,01 грн інфляційний втрат.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом п. 8.6. Договору визначено, що за внесення платежів, передбачених підпунктом 1 пункту 4.1 глави 4 цього Договору, з порушенням терміну (строку), визначеного додатком 5 до цього Договору, Користувач сплачує Основному споживачу пеню у розмірі 0.2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищезазначене, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом не виявлено помилок, тому вказані вимоги підлягають до задоволення, в розмірах, визначених позивачем.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку як основного боргу, так і процентів річних та інфляційних втрат, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача, а заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву, встановлених судом обставин не спростовують.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно безпідставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

В силу приписів ч.ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України судовий збір за позовом, в тому рахунку в частині зменшення сум штрафних санкцій, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, буд. 2, м. Вінниця, 21050; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032; ) 1 445 грн. 19 коп. - пені; 266 грн. 32 коп. - 3% річних; 728 грн. 01 коп. - інфляційних втрат та 2 684 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреcи електронної пошти позивача https://ua.energy/, відповідача

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 25 вересня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)

3 - відповідачу (вул. Магістратська, буд. 2, м. Вінниця, 21050)