ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023м. ДніпроСправа № 904/2476/23

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Скородумовій Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", 79039, м.Львів, вул.Золота, 42,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "КРИВОРІЖГАЗ", 50051, м.Кривий Ріг, проспект Металургів, будинок 1,

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача: Турчиняк Ярослав Ігорович

від відповідача: Байда Віктор Васильович

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "КРИВОРІЖГАЗ" про стягнення заборгованості в сумі 46 940 000,00грн. та судовий збір в розмірі 704 100,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. в частині повернення позики у встановлений договором строк.

Ухвалою суду від 18.05.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

28.06.2023р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В своєму відзиві відповідач зазначає, що надання згоди на укладення АТ "Криворіжгаз" спірного договору було здійснено Наглядовою Радою Товариства в не уповноваженому складі, а тому і не мало відповідного дозволу на укладення спірного правочину від органу управління, до компетенції якого відповідно до Статуту віднесено надання згоди на укладення подібного правочину. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем в якості додатків до позовної заяви не було додано рішення Наглядової Ради АТ "Львівгаз" щодо схвалення укладення договору № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. на визначених ним умовах, що не дає можливості встановити факт наявності погодження Наглядовою Радою АТ "Львівгаз", склад якої був обраний відповідно до чинного законодавства України та положень статуту позивача, укладення позивачем спірного договору.

17.07.2023р. до суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалою суду від 10.08.2023р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 18.08.2023р., відкладено підготовче засідання.

В судовому засідання, 17.08.2023р., оголошено перерву по 31.08.2023р. до 15:00.

Ухвалою суду від 31.08.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.09.2023р.

В судове засідання, 28.09.2023р., з`явились представники позивача та відповідача.

28.09.2023р. до суду від позивача надійшла заява з процесуального питання, в якій зазначив про відсутність копії протоколу засідання наглядової ради АТ "Криворіжгаз" № 30/12-2022р. від 30.12.22р. на який відповідач звертав увагу в своєму відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні, 28.09.2023р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2023р. між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (надалі - позикодавець) в особі Голови правління Китриша Тараса Михайловича, який діє на підставі статуту, з однієї сторони, та Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "КРИВОРІЖГАЗ" (надалі - позичальник), в особі Голови Правління Пономаренка Анатолія Олексійовича, який діє на підставі статуту, з іншої сторони, був укладений Договір № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п.1.1. договору, позикодавець зобов`язується надати, а Позичальник отримати та повернути у строки, порядку та на умовах, передбачених даним Договором поворотну фінансову допомогу.

Термін «поворотна фінансова допомога» в цьому Договорі має таке значення - сума грошових коштів в національній валюті України, передана Позикодавцем Позичальникові в користування на строк та згідно з умовами, визначеними цим Договором, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. (п.1.2. договору)

Відповідно до п.2.1. договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 50 000 000,00 грн. (п`ятдесят мільйонів гривень 00 копійок).

Поворотна фінансова допомога надається частинами, шляхом переказу Позикодавцем грошових коштів на поточний рахунок Позичальника, вказаний у розділі 9 цього Договору. (п.2.3. договору)

Згідно п.2.4. договору, поворотна фінансова допомога надається на строк до 30 квітня 2023 року (включно).

Поворотна фінансова допомога використовується Позичальником на поповнення його обігових коштів та відповідно до Статуту Позичальника. (п.2.5. договору)

Позичальник не має права передавати свої права та обов`язки за даним Договором третій стороні без письмової згоди Позикодавця. (п.2.6. договору)

Згідно п.3.1. договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню протягом п`яти банківських днів з дня завершення строку, на який її надано, шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Позичальника на поточний рахунок Позикодавця, вказаний в розділі 9 Договору, якщо Позикодавець до настання строку повернення допомоги не повідомить Позичальнику реквізити іншого банківського рахунку для повернення поворотної фінансової допомоги.

За згодою сторін допускається дострокове повернення позичальником позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги. (п.3.2. договору)

Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. (п.4.1. договору)

Сторона не несе відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). (п.4.2. договору)

Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього Договору. (п.4.3. договору)

Відповідно до п.6.1. договору, всі суперечки і розбіжності, що виникають між Сторонами з приводу даного Договору, вирішуються шляхом переговорів.

У випадку неможливості вирішення суперечок і розбіжностей між Сторонами шляхом переговорів, вони вирішуються в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору в порядку, визначеному чинним в Україні законодавством. (п.6.2. договору)

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення їх підписів печатками, в тому числі через систему електронного документообігу "М.Е.Dос" і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. (п.7.1. договору)

За згодою Сторін дія цього Договору може бути пролонгована на інший строк, про що має бути укладена додаткова угода до Договору. (п.7.2. договору)

На виконання умов договору позивачем "добросовісно" було перераховано на банківські рахунки відповідача кошти на загальну суму 51 690 000,00грн., про що свідчать платіжні інструкції в національній валюті від 31.01.2023р. № 1618 на суму 8 500 000,00грн., № 1637 на суму 8 500 000,00грн., № 1638 на суму 8 500 000,00грн., №1639 на суму 8 500 000,00грн., №1640 на суму 490 000,00грн.; №1684 на суму 2 500 000,00 грн., від 07.02.2023 № 2083 на суму 5 000 000,00 грн., від 08.02.2023 №2183 на суму 8 000 000,00грн., від 15.03.2023р. № 4652 на суму 1 700 000,00грн. (а.с.10-18)

Відповідач частково сплатив позику на загальну суму 4 750 000,00грн., про що свідчать платіжні інструкції в національній валюті від 17.02.2023р. № 730 на суму 300 000,00грн., від 16.02.2023р. № 717 на суму 450 000,00грн., від 14.02.2023р. № 680 на суму 500 000,00грн., від 28.02.2023р. № 885 на суму 3 500 000,00грн. (а.с.19-22)

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. складає 46 940 000,00грн., яка підлягає до стягненню і підтверджується матеріалами справи.

Доказів повного погашення заборгованості відповідачем не надано, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує щодо отримання ним грошових коштів на загальну суму 51 690 000,00грн., часткового погашення на загальну суму 4 750 000,00грн., але вважає, що укладення договору № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. було здійснено всупереч встановленої установчими документами Товариства процедури затвердження умов таких договорів та отримання органом управління Товариства згоди на укладення такого договору, що говорить про дії, які розходяться з попередньою поведінкою зі сторони позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, а саме, поворотної фінансової допомоги.

Доказів щодо розірвання договору № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. або визнання його недійсним в матеріалах справи відсутні.

Факт виконання умов спірного договору, в період з 17 по 28 лютого 2023р., підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

Отже, враховуючи зібрані у справі докази, підстави позову, визначені позивачем і не спростовані відповідачем, неподання відповідачем інших доказів (протоколу) на спростування обставин, зазначених позивачем в позовній заяві, суд резюмує, що договір № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. укладений між сторонами, виконувався і ризики його невиконання чи неповного виконання залишаються за його сторонами.

Також, під час розгляду цієї справи господарський суд враховує принципи "естопель" та "заборони суперечливої поведінки".

Так, ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Доктрина "естопель" бере походження з англосаксонської системи права і базується на принципах добросовісності і послідовності. За своєю природою це прояв загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.

Доктрина римського права "venire contra factum proprium" (принцип заборони суперечливої поведінки) базується на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Суд звертає увагу на те, що поведінка відповідача не відповідають принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). У судовій практиці принцип добросовісності охоплює естопель та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Естопель правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковим поведінкою. Принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини («Хохліч проти України», заява № 41707/98; «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини», заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), він підлягає застосуванню і українськими судами.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 визначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У ст. І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права закріплено, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції.

Обов`язкові умови для застосування естопелю: (a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель; (b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони; (c) очевидна несправедливість підриву довіри.

a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель. Довіра добросовісної сторони має стати результатом попередньої поведінки недобросовісної сторони, здатної сформувати таку довіру (наприклад, будь-яких заяв, обіцянок, фактичної поведінки, що формує в іншої сторони обґрунтовані очікування, у тому числі й бездіяльності).

(b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони У добросовісної сторони мають виникнути певні очікування щодо подальшої поведінки іншої особи. Сторона має розумні підстави для того, щоб покладатися на поведінку контрагента.

(с) очевидна несправедливість підриву довіри. Сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати в результаті суперечливої поведінки.

(Добросовісність поведінки у практиці ЄСПЛ 1) рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року, заява № 9815/82, п. 46; 2) рішення у справі «Фрессо і Руар проти Франції» від 21 січня 1999 року, заява № 29183/95, п. 55; 3) рішення у справі «Карабет та інші проти України» від 17 січня 2013 року, заяви №№ 38906/07 і 52025/07, п. 276)

Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом (Ухвала КЦС ВС про передання до ВП ВС у справі № 513/879/19).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

Згідно з висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається.

За змістом частини другої статті 13 Цивільного кодексу України недобросовісна поведінка однієї особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин. За змістом приписів Цивільного кодексу України поняття "добросовісність" ототожнюється з поняттям "безвинність", а "недобросовісність" - з виною. За діяння, якими завдано шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, на підставі частини третьої статті 39 Цивільного кодексу України). Оскільки настання відповідальності, за загальним правилом, пов`язується з виною, то такі діяння є винними (див. висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19).

У постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 Верховний Суд вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Таким чином, поведінка та дії управнених та зобов`язаних сторін (позивача та відповідача) повинні відповідати принципу добросовісності та сутності чесної ділової практики, будуватися на взаємоповазі та дотриманні інтересів усіх учасників цих відносин.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, вище зазначений договір був укладений за взаємною згодою сторін.

Позивач своєю добросовісною поведінкою перерахував відповідачу узгоджену сторонами суму коштів, а відповідач, як недобросовісна сторона, не виконала прийняті на себе добровільні за договором зобов`язання та розрахувався частково, що говорить про те, що такі дії протирічать першочерговій поведінці відповідача.

Посилання відповідача на протокол засідання Наглядової ради АТ "Криворіжгаз" № 30/12-2022 від 30.12.2022р., зазначене в відзиві на позовну заяву, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки в матеріалах справи такий протокол відсутній. (акт Господарського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023р. № 911/2/23)

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив і Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив і Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 38S790-4355-23 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.01.2023р. в сумі 46 940 000,00грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 704 100,00грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "КРИВОРІЖГАЗ", 50051, м.Кривий Ріг, проспект Металургів, будинок 1, на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", 79039, м.Львів, вул.Золота, 42, заборгованість в розмірі 46 940 000,00грн. та судовий збір в розмірі 704 100,00грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.10.2023

Суддя С.П. Панна