РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2023Справа № 910/11375/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 30 635,82 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 30 635,82 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо збереження вантажу (вугілля кам`яного) під час здійснення перевезення за залізничними накладними № 48465397, № 48468607, № 48468987, № 48477269, № 48476824, № 48495568, № 48517718, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 30 635,82 грн. вартості нестачі вугілля.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2023 року відкрито провадження у справі № 910/11375/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 24.07.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/11375/23 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5. Відповідно до наявного у матеріалах справи поштового повідомлення з трек-номером № 102, відповідач означену ухвалу суду отримав 28.07.2023 року.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2023 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Селидівська" завантажило вугілля кам`яне марки ДГ (0-100) у вагони:

- № 61012217 у кількості 68250 кг по залізничній накладній № 48465397;

- № 62007406 у кількості 67400 кг по залізничній накладній № 48468987;

- № 60663044 у кількості 68050 кг по залізничній накладній № 48468607;

- № 63871123 у кількості 67200 кг по залізничній накладній № 48477269;

- № 55340004 у кількості 68400 кг по залізничній накладній № 48476824;

- № 59670463 у кількості 67000 кг по залізничній накладній № 48495568 (досилочна 48496210);

- № 62007836 у кількості 67050 кг по залізничній накладній № 48517718 (досилочна 48473664), та передало вказаний вантаж для перевезення Акціонерному товариству "Українська залізниця".

Згідно з наведеними накладними, навантаження вище рівня бортів, поверхня вантажу маркована повздовжніми борознами по всьому вагону, нанесеними катком та білим вапном.

Водночас на станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено нестачу вантажу у вагонах № 61012217, № 62007406, № 60663044, № 63871123, № 55340004, № 59670463, № 62007836, про що складено відповідні комерційні акти.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що відповідач як перевізник вантажу належним чином не виконав зобов`язання щодо збереження вищенаведеного вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпроенерго" збитки у вигляді вартості недостачі вантажу, яка, за розрахунком позивача, становить 30 635,82 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням такого.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарського кодексу України).

При цьому, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (частина 2 статті 307 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 475 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 2.1 Правил оформлення перевізних документів.

Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Селидівська" завантажило у вагони вугілля кам`яне марки ДГ (0-100) та передало вказаний вантаж для перевезення залізниці по накладним № № 48465397, 48468607, 48468987, 48477269, 48476824, 48495568, 48517718.

У свою чергу, відповідач прийняв у позивача на станції відправлення зазначене вугілля для перевезення без зауважень, а також зобов`язався доставити його на станцію призначення отримувачу - відокремленому підрозділу "Криворізька теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго". Виходячи з вищевикладеного, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.

За приписами частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (частина 2 статті 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (частина 1 статті 110 Статуту залізниць України).

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевезення залізницею було проведено перевірку маси вантажу на справних 150-тонних вагах та виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає фактичній масі, вказаній у накладних, про що перевізником складено відповідні комерційні акти.

Так, на станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 15.05.2023 року № 466707/75, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 61012217 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 67 900 кг, що менше вантажного документу на 67 140 кг, що менше вантажного документу на 1100 кг. Навантаження вантажу вище бортів на 10 см, розрівняне. Маркування порушено над виїмкою над 6, 7 люками. Вагон бездверний, люка зачинено, просипання вантажу відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 15.05.2023 року № 466707/77, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 62007406 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 66 500 кг, що менше вантажного документу на 900 кг. Навантаження на рівні бортів, трапецевидне, з застосуванням катка поперечними борознами, марковане частково вапном, маркування порушене над заглибленням ліворуч та праворуч ходу над 2-5 люками по 6 м*0,8-1,2 м*0,1-0,2 м. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 15.05.2023 року № 466707/78, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 60663044 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 66 750 кг, що менше вантажного документу на 1 300 кг. Навантаження на рівні бортів, трапецевидне, із застосуванням катка поперечними борознами, марковане частково вапном, маркування порушене над 1, 2 люками, 2,2 м на ширину вагона * 0,1 м, заглиблення ліворуч ходу над 3-6 люками 6м*1-1,4м*0,1м. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 20.05.2023 року № 466707/81, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 63871123 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 65 600 кг, що менше вантажного документу на 1 600 кг. Навантаження вище бортів на 20 см розрівняне, маркування відповідає вантажному документу, маркування порушене, наявні сліди ходіння, над 1-7 люками виїмка 1050 см*280 см*10-20см. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 24.05.2023 року № 466707/82, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 55340004 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 66 850 кг, що менше вантажного документу на 1 550 кг. Навантаження вантажу вище бортів на 10 см, трапецевидне, маркування згідно документу, маркування порушене над заглибленням над 1-3 люками, 4м*ширину вагону*0,1м. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання вантажу відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 28.05.2023 року № 466707/83, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 59670463 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 64900 кг, що менше вантажного документу на 2 100 кг. Навантаження вантажу вище бортів на 10 см, маркування із застосуванням катка поперековими борознами. Маркування порушено над заглибленням над 1-4 люками 6м*ширину вагону*0,3 м. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання вантажу відсутнє.

На станції Зелене Поле Придніпровської залізниці було складено комерційний акт від 10.06.2023 року № 466707/85, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 62007836 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось нетто - 64 500 кг, що менше вантажного документу на 2 550 кг. Навантаження вантажу на рівні бортів, маркування порушено над заглибленням над 1-4 люками 6 м*ширину вагону*0,3 м. Вагон бездверний, люка зачинені, просипання вантажу відсутнє.

Згідно з частинами 1, 2 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Надані з позовом комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у вантажних документах фактичній масі вантажу, що перевозився у вагонах № 61012217, № 62007406, № 60663044, № 63871123, № 55340004, № 59670463, № 62007836.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (частина 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та стаття 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (стаття 114 Статуту залізниць України).

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. У той же час відповідач, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим Акціонерним товариством "Українська залізниця" у комерційних актах, не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків, у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням такого вантажу під час його перевезення.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

З накладних № 48465397, № 48468607, № 48468987, № 48477269, № 48476824, № 48495568, № 48517718 вбачається, що вантажоодержувачем за ними є відокремлений підрозділ "Криворізька теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", який не є юридичною особою та не може виступати стороною у господарському процесі.

За таких обставин, Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" правомірно скористалось наданим йому статтею 130 Статуту залізниць України правом на пред`явлення позову до відповідача про стягнення вартості втраченого вантажу.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому суд зауважує, що жодною нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо документу, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Судом враховано, що відповідно до пункту 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом із тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу, про що свідчить вставне слово "зокрема".

Як було зазначено, згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України, статтею 314 Господарського кодексу України, статтями 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, необхідно застосовувати норми Статуту залізниць України, якими встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року в справі № 916/4345/14.

Так, згідно з довідками вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" від 30.05.2023 року № 207/1, від 22.05.2023 року, від 15.06.2023 року № 220, які підписані директором і головним бухгалтером цієї юридичної особи, ціна 1 т відвантаженого вугілля за залізничною накладною № 48465397 становить 5 029,80 грн. з ПДВ, за залізничною накладною № 48468607 - 4 842,77 грн. з ПДВ, за залізничною накладною № 48468987 - 5 237,35 грн. з ПДВ, за залізничною накладною № 48477269 - 4 748,30 грн. з ПДВ, за залізничною накладною № 48476824 - 4 748,30 грн. з ПДВ, за залізничною накладною № 48517718 - 4 731,60 грн. разом з ПДВ.

При цьому, на підтвердження вартості відправленого вантажу у вагоні № 59670463 за залізничною накладною № 48495568 позивачем долучено до матеріалів справи довідку Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" від 01.06.2023 року № 1/2015. Проте означена довідка не є належним доказом на підтвердження вартості 1 т вугілля, що перевозилося у вищевказаному вагоні, у розумінні положень статті 115 Статуту залізниць України.

Так, відповідно до графи 1 накладної № 48495568 відправником за цією накладною є Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська".

Крім того, з графи 15 вищезазначеної накладної вбачається, що вантаж (вугілля кам`яне) поставляється у власність позивача за договором від 21.12.2012 року № 21/12-ДЕ. З долученої до матеріалів справи копії означеного договору вбачається, що його сторонами є Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (постачальник) та Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (покупець).

У позовній заяві Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" вказувало на те, що власником вугілля є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", проте такі посилання позивача судом оцінюються критично, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Оскільки позивачем при розгляді цієї справи не доведено належними доказами вартості 1 т відвантаженого вугілля, що перевозилось у вагоні № 59670463 за накладною № 48495568, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 6 933,34 грн. вартості втраченого вантажу за цією накладною.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом "г" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як вбачається з пункту 20 залізничних накладних № 48465397, № 48468607, № 48468987, № 48477269, № 48476824 та № 48517718, вантаж (вугілля кам`яне) було відвантажено у твердому стані.

За таких обставин, з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення мінерального палива (вугілля кам`яного), вологість якого складає 0 %.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема: від 21.06.2018 року в справі № 910/435/17, від 26.06.2018 року в справі № 910/5497/17, від 24.07.2018 року в справі № 910/22325/16, від 07.08.2019 року в справі № 910/23346/16, від 10.08.2018 року в справі № 910/22324/16, від 16.10.2019 року в справі № 910/16904/18 та від 05.02.2020 року в справі № 910/3868/19.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку вартості втраченого вантажу за накладними № 48465397, № 48468607, № 48468987, № 48477269, № 48476824, № 48517718, судом встановлено, що сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 23 702,48 грн.

У свою чергу, контррозрахунку заявленої до стягнення суми грошових коштів або доказів, що підтверджують заперечення щодо здійсненого позивачем розрахунку завданих збитків, відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 61012217, № 62007406, № 60663044, № 63871123, № 55340004, № 62007836, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 23 702,48 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з вини Акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до статті 127 Статуту залізниць України.

Разом із тим, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження дійсної вартості 1 т відвантаженого вугілля, що перевозилось у вагоні № 59670463 за накладною № 48495568, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 6 933,34 грн. вартості втраченого вантажу, що перевозився у цьому вагоні за означеною накладною, за недоведеністю.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини нестачі частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу за накладними № 48465397, № 48468607, № 48468987, № 48477269, № 48476824, № 48517718, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про стягнення 30 635,82 грн. суми збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при його перевезенні, підлягають частковому задоволенню в розмірі 23 702,48 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (69006, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, будинок 20; ) 23 702 (двадцять три тисячі сімсот дві) грн. 48 коп. вартості нестачі вантажу, а також 2 076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.09.2023 року.

Суддя В.С. Ломака