ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року м.Дніпро

Справа № 904/5417/18 (904/1082/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання: Михайлова К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 (прийняте суддею Соловйовою А.Є., повне судове рішення складено 08.06.2023) у справі № 904/5417/18 (904/1082/23)

за позовом Розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" арбітражного керуючого Ковальчука Миколи Миколайовича

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр"

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали"

про визнання недійсним Договору купівлі-продажу б/н від 02.10.2015

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" арбітражний керуючий Ковальчук Микола Миколайович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Чаплинський гранітний кар`єр" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу б/н від 02.10.2015.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 у цій справі, позовну заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" арбітражного керуючого Ковальчука Миколи Миколайовича до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу б/н від 02.10.2015 задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр", предметом якого є нерухоме майно - комплекс, "Дільниця навантаження пісків", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02, який складається з комплексу споруд, а саме: колодязь К, К1, споруда № 1, № 7, залізнична колія № 2, мийка № 3, навіс № 4, склад піску № 5, естакада № 6, вагова № 8, контейнер № 9, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Привокзальна, будинок № 1-б (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс (Щетілова) О.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за реєстровим № 2497).

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оспорюваний договір укладено відповідачами не для настання реальних наслідків, що обумовлені даним правочином, які полягають у забезпеченні належного виконання зобов`язань.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 у справі № 904/5417/18 (904/1082/23), в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" Ковальчука М.М. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр", Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" про визнання недійсним правочину - відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що з позовної заяви не можливо з`ясувати якою саме нормою, з якого саме закону керується позивач обґрунтовуючи своє звернення та підстави позову, як реалізацію власної компетенції.

Справа про банкрутство № 904/5417/18 була порушена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019, тобто майже через 4 роки після укладання оспорюваної позивачем угоди, а з позовом до суду поточний арбітражний керуючий звернувся у 2023 році, тобто майже через 8 років після укладання угоди.

Таким чином, строк позовної давності (3 роки) щодо предмету спору (заявленому позивачем - арбітражним керуючим Ковальчуком М.М.), обрахований з моменту укладення правочину та відносно права боржника на звернення з ним до суду до порушення справи про банкрутство (за наявності упродовж всього цього часу повноцінного органу управління у боржника), так і обрахований з моменту призначення арбітражного керуючого та відносно права арбітражного керуючого на звернення з ним до суду, вже після порушення справи про банкрутство (за наявності існування весь час у минулому законно призначеного арбітражного керуючого), є таким, що сплив.

Апелянт вказує, що очевидно пропущений позивачем строк позовної давності, у зв`язку з чим, відповідачем-1 заявлено в установленому законом порядку заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Проте, за доводами скаржника, у будь-якій нормі права, регламентуючій перебіг строку позовної давності, відсутня підстава початку його перебігу - призначення арбітражного керуючого у справі про банкрутство. Початком перебігу є або укладення правочину або порушення справи про банкрутство.

На переконання скаржника, строк позовної давності, для позовних вимог арбітражного керуючого Ковальчука М.М. є таким, що сплив, за будь-яких обставин. Розглядати їх, після подання відповідачем-1 заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, та задовольняти позовні вимоги можливо було виключно поновивши строк позовної давності, чого судом зроблено не було. Апелянт вважає, що викладене є прямим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Окремо апелянт наголошує, що у матеріалах справи взагалі є відсутньою заява позивача про поновлення строків позовної давності, як при подачі позову, так і після подання відповідачем-1 заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Апелянт вважає безпідставними обставини, які б могли слугувати підставами поновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки обставина про те, що попередньо призначений розпорядник майна (Алексюк М.І.) неналежно виконував свої повноваження не відповідає дійсності, адже з моменту його призначення (2019 р.) до 2022 року жодних документів, які б про це могли свідчити у матеріалах справи не існує. Немає жодного протоколу загальних зборів кредиторів, жодного протоколу комітету кредиторів, жодного судового рішення, жодного висновку компетентного органу де б вказувалось на неналежність виконання арбітражним керуючим (Алексюком М.І.) своїх повноважень. Розпорядник майна (Алексюк М.І.) залишив справу за власним бажанням через неможливість виконувати надалі свої повноваження в силу непереборних чинників, як-то війна.

Крім того, оскаржуваним рішенням підкреслюється обставина, що позивач - розпорядник майна Ковальчук М.М. був призначений на посаду лише у 2022 році.

Апелянт окремо звертає увагу суду на висновки викладені у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, згідно з якими у спорі щодо визнання недійсними правочинів у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

За доводами скаржника, жодних обтяжень у майна на час укладання угоди не було, договір було оформлено нотаріально з дотриманням усіх норм та перевіркою в усіх реєстрах. Крім того, жодних судових процесів стосовно майна не існувало. Справа про банкрутство однієї із сторін угоди була порушена лише через 4 роки, а підставами її порушення слугували геть інші чинники. Таким чином, є незрозумілим, якими нормами права керувався суд першої інстанції, застосовуючи термін "спірність" до майна - об`єкту продажу за договором купівлі-продажу від 02.10.2015, а також "дефект вибуття" - до переходу права власності за угодою.

Щодо посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, як на начебто доказ недійсності договору від 02.10.2015, на рішення судів та твердження, що відповідач-2 вже мав заборгованість на час укладання угоди, апелянт вказує, що суд посилається на рішення апеляційних судів щодо стягнення з відповідача-2 грошових коштів на користь АТ "ВТБ БАНК". Однак, обидва ці рішення датовані жовтнем 2016 року, коли вони набрали законної сили, тобто через рік після укладання угоди. До того ж, у справі № 904/5417/18 про банкрутство ТОВ II "Кольорові метали" наразі присутній кредитор, грошові вимоги якого затверджені на підставі цих рішень суду. Проте, власне цей кредитор (банк), а також його правонаступники, не мали жодних претензій до цієї угоди (договору купівлі-продажу від 02.10.2015 року) ані у 2016 році, ані після порушення справи про банкрутство, ані на сьогоднішній час.

Також скаржник вказує, що оскаржуване рішення суду не містить жодних підтверджень у вигляді посилань на будь-які аудиторські висновки, фінансові звіти, дані експертизи тощо, які б могли слугувати доказом нанесення цією угодою (договір купівлі-продажу від 02.10.2015 року) шкоди третім особам, "істотним зменшенням активів боржника", фраудаторності правочину, інше. У рішенні суду також не наведено, яка саме норма права забороняє/обмежує особу у здійсненні господарській діяльності за умов існування у неї кредиторської заборгованості.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Ковальчук Микола Миколайович просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що судом першої інстанції вірно було встановлено, що вищий орган управління як відповідача-1, так і відповідача-2 на момент придбання спірного майна були обізнані про дефект вибуття спірного майна з володіння ТОВ II "Кольорові метали" та про зловживання керівництвом ТОВ II "Кольорові метали" правом власності цього товариства при відчуженні майна з метою сумнівного зменшення активів ТОВ II "Кольорові метали".

На переконання арбітражного керуючого, заявлення відповідачем-1 як недобросовісним набувачем спірного майна про сплив позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору купівлі- продажу від 02.10.2015, реєстраційний № 2497 за позовом розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" Ковальчука М.М., не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, адже вищі органи управління цих відповідачів є безпосередньо причетними до фраудаторного договору, на підставі якого спірне майно вибуло з володіння ТОВ ІІ "Кольорові метали", така заява відповідача-1 є зловживанням правом на подання заяви про сплив позовної давності.

Арбітражний керуючий Ковальчук М.М. вказує, що почав виконувати повноваження розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" з 25.10.2022. В свою чергу, попередній розпорядник майна ТОВ II "Кольорові метали" - арбітражний керуючий Алексюк М.І., який виконував свої обов`язки з 15.01.2019 по 25.10.2022 неналежно виконував свої повноваження, допустивши бездіяльність щодо звернення до суду за захистом порушених прав підприємства боржника.

З даною позовною заявою, розпорядник майна звернувся до суду у лютому 2023 року. При цьому, копій документів від керівника боржника, арбітражному керуючому надано не було.

З матеріалів справи № 904/5417/18 про банкрутство ТОВ ІІ "Кольорові метали" розпоряднику майна Ковальчуку М.М. стало відомо, що внаслідок укладення 02.10.2015 між ТОВ ІІ "Кольорові метали" та ТОВ "ЧГК" договору купівлі-продажу, із власності боржника вибуло нерухоме майно - комплекс, "Дільниця навантаження пісків", який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Привокзальна, будинок № 1-6.

За доводами арбітражного керуючого, вчинення ТОВ II "Кольорові метали" зазначеного вище правочину щодо розпорядження належним майном відбулося з метою унеможливлення задоволення вимог кредиторів та нарощування кредиторської заборгованості і може бути кваліфіковане лише як зловживання правом, оскільки власник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам своїх кредиторів.

Таким чином, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, який станом на дату відчуження нерухомого майна складав понад 220 000 000 гривень, є зловживання правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено.

Також відповідно до п. 2.1 спірного Договору, продаж майна вчинено за 2 665 870,80 грн, в тому числі ПДВ, які покупець зобов`язаний перерахувати продавцю за придбане нерухоме майно в строк до 02.10.2016.

08 жовтня 2015 року між ТОВ "ЧГК" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" укладено договір оренди № 08/10 ОР, предметом якого є майно, що було відчужене 02.10.2015 ТОВ ІІ "Кольорові метали" на користь ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" за договором купівлі-продажу № 2497.

Відповідно до пункту 4.1 цього Договору оренди, розмір орендних платежів складає 4 650 000,00 грн. у місяць з ПДВ. Акт надання послуг з оренди оформляється щоквартально.

Апелянт вказує, що боржник через 6 календарних днів після відчуження майна, уклав договір оренди, предметом якого було майно, яке було ним відчужено. При цьому розмір щомісячної орендної плати значно перевищує вартість відчуженого майна.

Крім того, арбітражний керуючий вказує, що станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу, ТОВ ІІ "Кольорові метали" вже мало кредиторську заборгованість, що підтверджується наступним.

11.04.2008 між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" було укладено Кредитний договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/121 к-07.

В червні 2015 року, АТ "ВТБ Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованості по кредитному договору № 10-0604/121 к-07, яка виникла в квітні 2015 року в сумі 147 176 831,25 гри.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 у справі № 904/4316/15 з ТОВ II "Кольорові метали" стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 10-0604/121 к-07 в розмірі 205 356 848,50 грн,

13 грудня 2007 року між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" було укладено Кредитний договір № 79/07В, згідно з умовами якого банк надає боржнику грошові кошти у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту.

В травні 2015 року, АТ "ВТБ Банк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованості по кредитному договору № 79/07В, яка виникла в квітні 2015 року в сумі 118 250 847,84 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 у справі № 904/4318/15 з ТОВ II "Кольорові метали" стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 10-0604/121 к-07 в розмірі 111 105 628,27 грн.

На думку арбітражного керуючого, вчинення ТОВ II "Кольорові метали" зазначеного вище правочину щодо розпорядження належним майном відбулося з метою унеможливлений задоволення вимог кредиторів та нарощування кредиторської заборгованості і може бути кваліфіковане лише як зловживання правом, оскільки власник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам своїх кредиторів.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 у справі № 904/5417/18 (904/1082/23); розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.09.2023 о 14:00 год.

У судовому засіданні 14.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

02 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" (продавець, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр" (покупець, відповідач-1) укладено договір купівлі-продажу комплексу, реєстровий номер 2497.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору Продавець продає, а Покупець купує (приймає у власність) комплекс, "Дільниця навантаження пісків", який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Привокзальна, будинок № 1-б, що розташований на земельній ділянці площею 10,0831 га, що має кадастровий номер :01:036:009, та земельній ділянці площею 1,7847 га, що має кадастровий номер :01:036:0010.

Відчужуване нерухоме майно в цілому складається з комплексу споруд, а саме: колодязь К, К1, споруда № 1, № 7, залізнична колія № 2, мийка № 3, навіс № 4, склад піску № 5, естакада № 6, вагова № 8, контейнер № 9.

Відповідно до п. 2.1 цього Договору, продаж вищезазначеного майна вчинено за 2 665 870,80 грн (два мільйони шістсот шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят гривень 80 копійок), в тому числі ПДВ, які Покупець зобов`язаний перерахувати Продавцю за придбане нерухоме майно в строк до 02.10.2016. Розрахунок за придбане нерухоме майно здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку на рахунок Продавця.

В подальшому, 07.10.2015 на підставі Договору купівлі-продажу, реєстровий номер 2550, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В., ТОВ "ЧГК" було відчужено на користь ТОВ "Цветмет ЛТД" нерухоме майно - комплекс, "Дільниця навантаження пісків", який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Привокзальна, будинок № 1-б, що розташований на земельній ділянці площею 10,0831 га, що має кадастровий номер :01:036:009, та земельній ділянці площею 1,7847 га, що має кадастровий номер :01:036:0010.

Поряд з цим, 08 жовтня 2015 року між ТОВ "ЧГК" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" укладено договір оренди № 08/10 ОР, предметом якого є майно, що було відчужене 02.10.2015 ТОВ ІІ "Кольорові метали" на користь ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" за договором купівлі-продажу № 2497.

Відповідно до пункту 4.1 цього Договору оренди, розмір орендних платежів складає 4 650 000,00 грн (чотири мільйони шістсот п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) у місяць з ПДВ. Акт надання послуг з оренди оформляється щоквартально.

07.10.2016 на підставі Договору про розірвання договору купівлі-продажу комплексу від 07.10.2015, реєстровий номер 2550 відбулась реєстрація припинення права власності ТОВ "Цветмет ЛТД" та реєстрація переходу права власності на спірний об`єкт за колишнім власником ТОВ "ЧГК".

Отже, останнім набувачем вказаного вище об`єкту нерухомого майна є ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр".

Актуальна інформація про право власності, яка міститься в Інформаційних довідках №319808453 від 09.01.2023 та № 322764035 від 14.02.2023, які містяться в матеріалах справи: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02; об`єкт нерухомого майна: комплекс, "Дільниця навантаження пісків", опис: колодязь К, К1, споруда № 1, № 7, залізнична колія № 2, мийка № 3, навіс № 4, склад піску № 5, естакада № 6, вагова № 8, контейнер № 9, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Привокзальна, будинок 1б, власником якого є ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр".

Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" арбітражний керуючий Ковальчук Микола Миколайович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Чаплинський гранітний кар`єр" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу б/н від 02.10.2015.

ТОВ "ЧГК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5417/18 із заявою про визнання грошових вимог в сумі 180 300 000,00 грн на підставі зазначеного вище договору оренди.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2021 у справі №904/5417/18 встановлено: "Оскільки боржник не виконав свого обов`язку з повного та своєчасного погашення платежів за орендоване майна на підставі Договору оренди №08/10ОР від 08.10.2015, ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" звернулось до господарського суду з заявою про визнання кредиторських вимог на суму невиконаного боржником зобов`язання в розмірі 180 300 000,00 грн (т.1 а.с.2-3), в межах справи про банкрутство ТОВ з іноземними інвестиціями "Кольорові метали".

Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись з грошовими вимогами до боржника у даній справі, ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" посилався на наступні обставини.

В жовтні 2015 між кредитором та боржником укладено Договір оренди №08/10ОР, за умовами якого скаржник, в якості орендодавця, передав, а боржник, в якості орендаря, прийняв наступні об`єкти в кількості по 1 шт.:

- залізничну колію №2; мийку №3 (мийка вагонів); естакаду №6 (естакада гідротранспорту піску); склад піску №5 (площадка для навантаження піску); контейнер №9 диспетчерська пересувна; споруду №7 (відстійник); житловий будинок; колодязь (7 пог.м); вбиральню; замощення (бетон); сарай.

Акт приймання-передачі майна від 08.10.2015 підписаний обома сторонами та скріплений печатками, акти надання послуг з оренди майна (період грудень 2015 грудень 2018) також підписані сторонами та скріплені печатками.

З аналізу даних відкритого реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомості за №02 вбачається, що станом на дату укладання з боржником правочину з оренди майна 08.10.2015, ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр", як орендодавець, втратив права власності на об`єкт оренди, з огляду на те, що 07.10.2015 відбулось відчуження 2015 комплексу "Дільниця навантаження пісків" за реєстровим номером 02 на користь ТОВ "Цветмет ЛТД", який включає в себе частину переданого 08.10.2015 майна в оренду боржнику (залізничну колію №2; мийку №3 (мийка вагонів); естакаду №6 (естакада гідротранспорту піску); склад піску №5 (площадка для навантаження піску); контейнер №9 диспетчерська пересувна; колодязь).

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" не надано доказів існування юридичного факту належності спірного об`єкту нерухомості на праві власності орендодавцю за Договором оренди станом на 08.10.2015.

Надавши оцінку первинним документам, поданим кредитором на підтвердження його грошових вимог до боржника за Договором оренди №08/10ОР від 08.10.2015, колегія суддів встановила, що умови договору не містять посилань на підставі виникнення у орендодавця права на укладання спірного правочину/розпорядження об`єктом нерухомості, власником якого з 07.10.2015 є ТОВ "Цветмет ЛТД".

З наданих на підтвердження своїх вимог ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період грудень 2015 грудень 2018 вбачається, що всі вони підписані від імені орендодавця ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр", проте доказів правових підстав, за якими власник майна ТОВ "Цветмет ЛТД" у період 07.10.2015-06.10.2016 уповноважив скаржника на вчинення відповідних дій (підписання актів), матеріали не містять.

Колегія суддів, розглянувши грошові вимоги ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" до боржника, встановила їх необґрунтованість, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, поданих в їх обґрунтування. За результатами наданої оцінки долучених до заяви доказів в підтвердження вимог кредитора, апеляційний господарський суд встановив їх неспроможність, що свідчить про правомірність висновку місцевого господарського суду щодо відхилення заявлених ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" до боржника на суму 180 300 000,00 грн.".

Розпорядник майна зазначив, що наведені вище обставини свідчать про те, що метою укладання спірного договору купівлі-продажу та договору оренди було виведення активів ТОВ ІІ "Кольорові метали" та нарощування штучної кредиторської заборгованості.

Крім того, станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу, ТОВ ІІ "Кольорові метали" вже мало кредиторську заборгованість, що підтверджується наступним.

1) 11.04.2008 між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" було укладено Кредитний договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/121к-07.

Протягом дії зазначеного кредитного договору, його умови змінювалися сторонами шляхом укладення договорів про внесення змін до кредитного договору. Остаточна редакція договору викладена в договорі № 26 від 29.10.2014 про внесення змін до кредитного договору № 10-0604/121к-07.

Відповідно до п. 1.1 цього Кредитного договору (в редакції договору № 26 від 29.10.2014 року) банк на умовах договору зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 5 870 447,75 доларів США.

Боржник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 28.08.2015, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором.

В червні 2015 року, АТ "ВТБ Банк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованості по кредитному договору № 10-0604/121к-07, яка виникла в квітні 2015 року в сумі 147 176 831,25 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 у справі № 904/4316/15 з ТОВ ІІ "Кольорові метали" стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 10-0604/121к-07 в розмірі 205 356 848,50 грн.

2) 13 грудня 2007 року між Акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" було укладено Кредитний договір № 79/07В, згідно з умовами якого Банк надає Боржнику грошові кошти у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту.

Ліміт кредитної лінії встановлений в п. 1.1 Кредитного договору в розмірі 5 000 000 доларів США, строк користування по 12.12.2012, погашення основної суми боргу починаючи з 13 місяця кредитування, щомісячно рівними частками, плата за користування кредитом 12% річних, інші виплати 1% щорічно від ліміту кредитування.

Протягом дії зазначеного кредитного договору, його умови змінювалися сторонами шляхом укладення договорів про внесення змін до кредитного договору. Зокрема, договором № 10 від 30.06.2011 про внесення змін було змінено розмір ліміту кредитування з 5 000 000 доларів США до 4 687 499,99 доларів США. В подальшому, розмір ліміту кредитування залишався незмінним.

Договором № 25 від 29.10.2014 про внесення змін до Кредитного договору №79 сторони встановили новий строк повернення кредитних коштів не пізніше 28.08.2015.

В травні 2015 року, АТ "ВТБ Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованості по кредитному договору №79/07В, яка виникла в квітні 2015 року в сумі 118 250 847,84 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 у справі № 904/4318/15 з ТОВ ІІ "Кольорові метали" стягнуто заборгованість за Кредитним договором №79/07В в розмірі 111 105 628,27 грн.

Позивач вважає, що вчинення ТОВ ІІ "Кольорові метали" зазначеного вище правочину, щодо розпорядження належним майном, відбулося з метою унеможливлення задоволення вимог кредиторів та нарощування кредиторської заборгованості і може бути кваліфіковане лише як зловживання правом, оскільки власник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам своїх кредиторів.

Звернення розпорядника майна Ковальчука М.М. до суду із дійсним позовом направлено на усунення несприятливих наслідків для Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням та дійсністю такого правочину (неплатоспроможність ТОВ з ІІ "Кольорові метали", зменшення розміру задоволення грошових вимог кредиторів ТОВ з ІІ "Кольорові метали", тощо).

В свою чергу, ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" звернувся до суду із заявою, в якій відповідач-1 просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" арбітражного керуючого Ковальчука М.М.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом доказування у даній справі є наявність обставин, з яким закон пов`язує недійсність укладеного договору.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України, правочин це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

У відповідності до частини 3 статті 202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно із частиною 4 статті 202 ЦК України, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання зловживання правом необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У свою чергу, відповідно до положень абзацу 4 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, укладання господарського договору та інших угод є підставою для виникнення господарського зобов`язання.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 193 ГК України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно із положеннями частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів, зокрема: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Фраудаторними правочинами називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

Цей термін походить від англ. fraud - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

Таким чином, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживання правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено.

Фраудаторні угоди це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладення є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (аналогічні викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №755/17944/18 (провадження №61-17511св19) та від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

В Постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №910/2920/20 (910/14218/20) зазначено "Згідно із ч. ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому, усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.".

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що про фраудаторний характер оскаржуваного правочину свідчать наступні його характеристики:

- відповідач-2, на момент відчуження нерухомого майна, вже мав заборгованість, строк оплати якої настав, зокрема:

1. За змістом постанови Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2016, якою стягнуто з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованість у розмірі 205 356 848,50 грн, Відповідач-2 мав непогашену заборгованість за кредитним Договором №10-0604/121к-07 від 11.04.2008, яка виникла у квітні 2015 року;

2. За змістом постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2016, якою стягнуто з ТОВ ІІ "Кольорові метали" заборгованість у розмірі 111 105 628,27 грн, Відповідач-2 мав непогашену заборгованість за кредитним Договором №79/07В від 13.12.2007, яка виникла у квітні 2015 року.

- відповідач-2 здійснив вочевидь економічно необґрунтовану дію, оскільки внаслідок вчинення Оскаржуваного правочину Відповідач-2 суттєво зменшив розмір власних активів.

Посилання скаржника на те, що судові рішення були прийняті вже після укладення оскаржуваного правочину і не можуть братись до уваги судом є безпідставним, оскільки прийняття таких рішень не утворює заборгованість у боржника, а саме підтверджує її наявність та виникнення у той чи інший період. І в даному випадку, заборгованість у боржника перед кредиторами утворилась раніше за укладання спірного договору та існувала на момент його укладання.

Крім того, матеріали справи свідчать що відповідно до п. 2.1 спірного Договору, продаж майна вчинено за 2 665 870,80 грн, в тому числі ПДВ, які покупець зобов`язаний перерахувати продавцю за придбане нерухоме майно в строк до 02.10.2016.

08 жовтня 2015 року між ТОВ "ЧГК" та ТОВ ІІ "Кольорові метали" укладено договір оренди № 08/10 ОР, предметом якого є майно, що було відчужене 02.10.2015 ТОВ ІІ "Кольорові метали" на користь ТОВ "Чаплинський гранітний кар`єр" за договором купівлі-продажу № 2497.

Відповідно до пункту 4.1 цього Договору оренди, розмір орендних платежів складає 4 650 000,00 грн у місяць з ПДВ. Акт надання послуг з оренди оформляється щоквартально.

З наведеного слідує, що боржник через 6 календарних днів після відчуження майна, уклав договір оренди, предметом якого було майно, яке було ним відчужено. При цьому розмір щомісячної орендної плати значно перевищує вартість відчуженого майна.

За встановлених вище обставин, оспорюваний договір укладено відповідачами не для настання реальних наслідків, що обумовлені даним правочином, які полягають у забезпеченні належного виконання зобов`язань.

Колегія суддів звертає увагу, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи аудиторського висновку щодо завдання шкоди боржнику вчиненням укладеного правочину відхиляються судом, оскільки обов`язковість подання такого висновку не передбачена нормами чинного законодавства. Більш того, завдання майнової шкоди боржника, підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

При розгляді заяви відповідача-1 (ТОВ "ЧГК") про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.10.2015, реєстраційний №2497, суд першої інстанції вважав за необхідне встановити обставини недобросовісності ТОВ "Чаплинський Гранітний Кар`єр" при придбанні Спірного Майна.

Зокрема, суд звернув увагу, що вищий орган управління як відповідача-1, так і відповідача-2 на момент придбання спірного майна був обізнаний про дефект вибуття спірного майна з володіння ТОВ ІІ "Кольорові метали" та про зловживання керівництвом ТОВ ІІ "Кольорові метали" правом власності цього товариства при відчуженні майна з метою сумнівного зменшення активів ТОВ ІІ "Кольорові метали".

З огляду на це, варто врахувати висновок Верховного Суду, викладений у пункті 94.5 постанови від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), що "застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії (постанова Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц), включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин".

Суд вважає, що заявлення відповідачем-1, як недобросовісним набувачем спірного майна, про сплив позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.10.2015, реєстраційний № 2497 за позовом розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" Ковальчука М.М., не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, адже вищі органи управління цих відповідачів є безпосередньо причетними до фраудаторного договору, на підставі якого спірне майно вибуло з володіння ТОВ ІІ "Кольорові метали", така заява відповідача 1 є зловживанням правом на подання заяви про сплив позовної давності.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у пункті 94.6 постанови від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), який зазначив: "У розглядуваному аспекті зазначене, зокрема, істотно послаблює позиції відповідачів, які є причетними до фраудаторного правочину і захищаються від позову про визнання такого правочину недійсним та похідних позовів посиланням на пропуск позовної давності позивачем, адже за змістом частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України у разі встановлення зловживання правом суд може відмовити особі у захисті. Положення стосується не тільки позивача, який просить про застосування певних способів захисту, а й відповідача, який захищається від позову шляхом висування тих чи інших заперечень (у тому числі заявляючи про пропуск позивачем позовної давності)".

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

При цьому, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин.

Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (правова позиція Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18) та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).

На підставі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (правову позиція Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09).

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, вирішення цього питання покладається безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.

Матеріали справи свідчать, що строк позовної давності порушений арбітражним керуючим з поважних причин.

Так, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 відкрито провадження у справі №904/5417/18 про банкрутство ТОВ ІІ "Кольорові метали", введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Алексюка М.І.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2022 у справі №904/5417/18 відсторонено арбітражного керуючого Алексюка М.І. від виконання обов`язків розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали", розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" призначено арбітражного керуючого Ковальчука Миколу Миколайовича.

Отже, арбітражний керуючий Ковальчук М.М. почав виконувати повноваження розпорядника майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" з 25.10.2022.

Частиною третьою статті 44 КУзПБ визначено, що розпорядник майна зобов`язаний, зокрема проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

А згідно з частиною дев`ятою статті 44 КУзПБ розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

В свою чергу, попередній розпорядник майна ТОВ ІІ "Кольорові метали" - арбітражний керуючий Алексюк М.І., який виконував свої обов`язки з 15.01.2019 по 25.10.2022 неналежно виконував свої повноваження, допустивши бездіяльність щодо звернення до суду за захистом порушених прав підприємства боржника.

Невчинення попередніми арбітражним керуючими своїх прямих обов`язків, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства є одним із факторів поважності пропуску позовної давності, що підтверджується судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.05.2021 року у справі №5006/27/69б/2012 (905/748/20), від 14.06.2022 року у справі № 15/68-10, від 22.11.2022 у справі № 29/5005/6325/2011 (904/7806/21).

З даною позовною заявою, розпорядник майна звернувся до суду у лютому 2023 року. При цьому, позивач зазначив, що ним направлялись запити на адреси ТОВ "ЧГК" та керівника ТОВ ІІ "Кольорові метали" з метою надання доказів оплати за оспорюваним договором купівлі-продажу та договором оренди (листи від 16.02.2023 року за № 02-03/5417-46 та № 02-03/5417/47).

Разом з тим, копій документів від керівника боржника та відповідача-1, арбітражному керуючому надано не було.

Саме з матеріалів справи № 904/5417/18 про банкрутство ТОВ ІІ "Кольорові метали" розпоряднику майна Ковальчуку М.М. стало відомо, що внаслідок укладення 02.10.2015 між ТОВ ІІ "Кольорові метали" та ТОВ "ЧГК" договору купівлі-продажу, із власності боржника вибуло нерухоме майно - комплекс, "Дільниця навантаження пісків", який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Привокзальна, будинок № 1-6.

Звернення розпорядника майна Ковальчука М.М. до суду із дійсним позовом направлено на усунення несприятливих наслідків для Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням та дійсністю такого правочину (неплатоспроможність ТОВ з ІІ "Кольорові метали", зменшення розміру задоволення грошових вимог кредиторів ТОВ з ІІ "Кольорові метали", тощо).

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу від 02.10.2015 реєстраційний № 2497 містить ознаки фраудаторного правочину, тому має значення для визнання поважною причиною пропуску строку позовної давності у справі № 904/5417/18 (904/1082/23).

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у п. 44.114 Постанови Касаційного господарського суду від 22.11.2022 у справі №29/5005/6325/2011 (904/7806/21): "Отже, виявлення ознак фраудаторності Оскаржуваних Договорів впродовж тривалого часу внаслідок приховування цієї інформації має значення для визнання поважності причин пропущення строку позовної давності. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) та у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).".

За змістом ч. 1 ст. 64 КУПБ кошти, одержані від продажу майна банкрута спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів наголошує, що оскільки задоволення кредиторських вимог відбувається за рахунок майна боржника, то відчуження такого майна прямо впливає на права кредиторів такого боржника щодо задоволення їх вимог у справі про банкрутство.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник позбавляється активів, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17).

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно відсутності у матеріалах справи заяви позивача про поновлення строку позовної давності, оскільки за приписами ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В даному випадку, суд визнав поважними причину пропущення строку позовної давності і вважає за можливе відновити порушене право.

Наведене вище спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, які зводяться виключно до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 у справі № 904/5417/18 (904/1082/23) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 у справі № 904/5417/18 (904/1082/23) залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Чаплинський гранітний кар`єр".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.09.2023.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко