РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023Справа № 910/7078/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

до Кабінету Міністрів України

про стягнення 78 065 943,02 грн.

Представники:

від позивача: Тітов І.С.

від відповідача: Лісовенко О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України про стягнення 78 065 943,02 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем постанови №17 від 24.01.2020, яка визнана протиправною та нечинною рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/17100/20 від 09.08.2021, позивач зазнав майнової шкоди, з огляду на що просить суд стягнути 78 065 943,02 грн, з яких: 55 641 616,81 грн збитків, 19 433 398,75 грн інфляційних втрат та 2 990 927,46 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 позовну заяву залишено без руху.

12.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 20.06.2023.

06.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

08.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

19.06.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 20.06.2023 прибули представники сторін.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

У підготовчому засіданні 20.06.2023 з метою належної підготовки справи для розгляду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 18.07.2023.

29.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

14.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 18.07.2023 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 18.07.2023 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.2023.

09.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 06.09.2023 прибули представники сторін.

У судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2023.

У судове засідання 19.09.2023 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 19.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - «Положення»).

Як вбачається з пункту 1 Положення, воно визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. Це положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Таким суб`єктом, на якого покладені спеціальні обов`язки відповідно до вимог даного Положення, є ТОВ «Львівгаз Збут», що вбачається з додатку до Положення, яким визначено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям. Позивач має ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу та, зокрема, здійснює постачання природного газу населенню м. Львів та Львівської області.

Відповідно до пункту 7 Положення постачальник природного газу, який має ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу, уклав договір постачання природного газу з побутовим споживачем, релігійною організацією (крім обсягів, що використовуються для провадження її виробничо-комерційної діяльності) або державним підприємством України «Міжнародний дитячий центр «Артек» та є постачальником такого споживача у місяці (місяцях) постачання з 1 листопада 2018 року по 1 липня 2020 року, має право подати до НАК «Нафтогаз України» заявку на купівлю природного газу в обсязі, необхідному йому для здійснення постачання такому споживачеві. У разі відсутності вузла обліку природного газу в такого споживача вважається, що необхідним є обсяг природного газу, визначений відповідно до норм споживання, встановлених законодавством.

Згідно з абзацом другим пункту 7 Положення НАК «Нафтогаз України» не має права до 1 липня 2020 року відмовити в задоволенні зазначеної заявки.

Відповідно до п. 13 Положення (в редакції, що діяла до змін, внесених Постановою КМУ № 17 від 24.01.2020) з 1 січня 2020 року НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем) на відповідні періоди поставки (місяць або квартал), але не вище середньої арифметичної ціни газу, за якою Компанія пропонує газ промисловим споживачам за умови попередньої оплати до відповідного періоду поставки газу (місяць або квартал). Вимоги щодо граничного рівня ціни застосовуються окремо до кожного періоду поставки.

Отже, відповідно до умов Положення (в редакції, що діяла до змін, внесених Постановою КМУ № 17 від 24.01.2020) НАК «Нафтогаз України» здійснювала продаж/постачання природного газу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року за ціною, що визначалась на рівні 5,50 гривень без урахування податку на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 6,60 гривень.

У подальшому, 24.01.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», якою внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Абзац п`ятий пункту 6 Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 викладено в такій редакції: «З 1 січня 2020 року ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК «Нафтогаз України» на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.».

Пункт 13 Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 викладено в такій редакції: « 13. З 1 січня 2020 року НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.».

У контексті наведеного вбачається, що 24.01.2020 Кабінет Міністрів України, приймаючи постанову №17 змінив ціну на продаж/постачання природного газу з 1 січня 2020 року, надавши нормативно-правовому акту зворотної дії в часі.

Після прийняття даної постанови на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України» опубліковано повідомлення, що у січні 2020 року оптова ціна на природний газ для потреб населення, виробників тепла та інших захищених споживачів, яким НАК «Нафтогаз України» постачає газ в рамках спеціальних обов`язків (ПСО), становитиме 4,65 грн. за кубометр (без врахування ПДВ, націнки газзбутів та витрат на транспортування газу магістральними і розподільними трубопроводами). Нова ціна була розрахована НАК «Нафтогаз України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020.

Так, позивач стверджує, що у січні 2020 року ним було поставлено побутовим споживачам і релігійним організаціям 104 866 971,00 куб.м. газу.

При цьому, з урахуванням норм Положення, ТОВ "Львівгаз збут" придбало газ в січні 2020 року з ресурсу ТОВ «ЙЕ Енергія» для потреб побутових споживачів і релігійних організацій на підставі укладених договорів купівлі-продажу природного газу № ЛВЗ-Н-02-2019-270/9 від 19.03.2019 року та № 12А167-1131-19 від 01.10.2019 обсягом 65 460 725,00 м.куб. вартістю 432 040 789,00 грн. Ціна природного газу за цими договорами на січень 2020 року сторонами була встановлена на рівні 6,60 грн. за 1 куб м.

Позивач зазначає, що у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 17, ТОВ «Львівгаз Збут» звернулося із листом №797-Сл-1033-0220 від 05.02.2020 на адресу ТОВ «ЙЕ Енергія» та направило проекти додаткових угод про зміну ціни шляхом зменшення ціни з 6,60 грн. до 5,58 грн. за 1 кубічний метр.

У зв`язку з відмовою ТОВ «ЙЕ Енергія» підписувати додаткові угоди, ТОВ "Львівгаз збут" звернулося до суду з позовними заявами про визнання додаткових угод до договорів укладеними (справи № 910/6314/20 та № 910/6294/20).

У межах розгляду вищевказаних справ, судом було встановлено, що ТОВ «Єгаз» (після зміни назви - ТОВ «ЙЕ Енергія») не є суб`єктом на якого покладені будь-які спеціальні обов`язки відповідно до Положення, відтак обов`язки, визначені даним Положенням, в тому числі в частині застосування ціни, не розповсюджуються на ТОВ «Єгаз», що спростовує правову позицію позивача відносно розповсюдження дій Постанови КМУ №867 від 19.10.2018, з урахуванням змін внесених Постановою КМУ №17 від 24.01.2020 на постачальника ТОВ «Єгаз».

Ціна природного газу в Договорі, зокрема, протягом січня 2020 року була визначена на рівні 6,6 грн. за 1 куб м. Така ціна в спірному періоді відповідала цінам, що встановлювались для потреб споживачів «Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», затвердженого постанови КМУ від 19.10.2018 №867 та тим, які пропонувалися НАК «Нафтогаз України».

Відтак, ціни, що були визначені сторонами в Договорі, зокрема, в січні 2020 року не були дискримінаційними по відношенню до позивача, та як наслідок до його кінцевих споживачів, і повністю відповідали вимогам постанови КМУ від 19.10.2018 №867 до внесення змін Постановою КМУ №17 від 24.01.2020.

Суд в межах розгляду справ № 910/6314/20 та № 910/6294/20 дійшов висновку, що зміна ціни на вже переданий Відповідачу природний газ відповідно до умов Договору, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимим і суперечить вимогам статті 632 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, позивач зазначає, що ТОВ «Львівгаз Збут» придбало в січні 2020 з ресурсу НАК «Нафтогаз України» для потреб населення і релігійних організацій газ, на підставі укладених договорів купівлі-продажу природного газу № 18-530-Н від 05.11.2018, № 18-531-РО від 05.11.2018 та № 19-15-Н (ГД) від 23.08.2019 за ціною 6,60 грн. за 1 куб м. грн., яка діяла з 01 січня 2020 року, проте із прийняттям Кабінету Міністрів України постанови № 17 на підставі додаткових угод №18 від 30.01.2020 ціна за Договорами № 18-530-Н від 05.11.2018 та № 18-531-РО від 05.11.2018 була змінена 24.01.2020 на 5,58 грн. за 1 куб. м., дія якої застосовувалась з 01 січня 2020 року, тобто на вже переданий газ.

При цьому, як зазначає позивач, по договору № 19-15-Н (ГД) від 23.08.2019 ціна не змінювалась, оскільки обсяги природного газу за цим договором були передані Товариству виключно для постачання побутовим споживачам, які оплатили природний газ до 25.09.2019.

У подальшому Постанова Кабінету Міністрів України № 17 була визнана нечинною і протиправною рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 640/17100/20, залишеним без змін апеляційним та касаційним адміністративними судами.

За таких обставин позивач стверджує, що весь обсяг газу, придбаний як з ресурсу НАК «Нафтогаз України» за ціною 5,58 грн., так і з ресурсу ТОВ «ЙЕ Енергія» за ціною 6,60 грн., він поставив побутовим споживачам і релігійним організаціям за ціною 5,58 грн., зазнавши при цьому майнової шкоди.

При цьому, газ придбаний з різних ресурсів в один і той самий період постачався побутовим споживачам і релігійним організаціям щодобово в «загальному потоці». Тобто, технічно визначити з якого ресурсу (ТОВ «ЙЕ Енергія» чи НАК «Нафтогаз України») спожив побутовий споживач газ, поставлений ТОВ «Львівгаз Збут» неможливо.

Відповідно до Правил постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Тому, ТОВ «Львівгаз збут», будучи постачальником зі спеціальними обов`язками, не вправі встановлювати різні ціни для побутових споживачів в залежності від ресурсу природного газу.

Позивач зазначає, що у зв`язку із встановленням ціни 6,60 грн. з ПДВ, ТОВ «Львівгаз збут» вимушене було сплатити Продавцю 429 149 362,96 грн. з ПДВ., замість 362 826 279,58 грн. з ПДВ, за ціною 5,58 грн. за 1 куб м. по договору № ЛВЗ-Н-02-2019-270/9 від 19.03.2019 року та 2 891 426,28 грн. з ПДВ, замість 2 444 569,49 грн. з ПДВ. за ціною 5,58 грн. за 1 куб м. по договору № 12А167-1131-19 від 01.10.2019 року.

Відтак, позивач стверджує, що внаслідок прийняття Кабінетом Міністрів України протиправної постанови №17, ТОВ «Львівгаз Збут» зазнало майнової шкоди в загальній сумі 55 641 616,81 грн. (без ПДВ), оскільки Товариство вимушене було придбати природний газ у постачальника за більшою ціною (6,60 грн. за 1 куб. м.), при цьому, реалізувати його кінцевим споживачам по протиправно заниженій Кабінетом Міністрів України ціні (5,58 грн. за 1 куб. м. без торгової націнки та замовленої потужності Оператора ГТС).

Майнова шкода, завдана Товариству, на думку позивача, полягає у втратах, понесених ТОВ «Львівгаз Збут», виражених як різниця між вартістю придбаного газу у ТОВ «ЙЕ Енергія» за ціною 6,60 грн за 1 куб. м., яка відповідала Положенню на дату погодження такої ціни (до 24.01.2020) і вартістю газу реалізованого кінцевим споживачам по ціні 5,58 грн. за 1 куб. м., за якою НАК «Нафтогаз України» здійснювало продаж/постачання природного газу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 17 від 24.01.2020, яка була в подальшому скасована адміністративним судом у справі № 640/17100/20.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з Держави Україна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» майнову шкоду, яка завдана Кабінетом Міністрів України внаслідок прийняття постанови від 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» в загальній сумі 78 065 943,02 грн, що складається з 55 641 616,81 грн майнової шкоди, 19 433 398,75 грн інфляційних втрат та 2 990 927,46 грн 3% річних.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та, зокрема, зазначає наступне:

- до 14.12.2021 Постанова № 17 була чинною та правомірно врегульовувала відносини в рамках виконання спеціальних обов`язків покладених на суб`єктів ринку природного газу, відтак, твердження позивача про скасування постанови з моменту її прийнятя є безпідставними;

- ТОВ «ЙЕ Енергія», з яким у позивача виникли договірні правовідносини та внаслідок виконання договорів з яким, позивачу було завдано шкоди - не є особою на яку покладені спеціальні обов`язки на підставі Постанови № 867;

- відносини постачання природного газу в межах дії норм оскаржуваної Постанови № 17 та Постанови № 867 визначаються тим, що ТОВ «Львівгаз Збут» постачає природний газ саме побутовим споживачам, релігійним організаціям або державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек» і для таких цілей природний газ купується лише у НАК «Нафтогаз України», за цінами, що врегульовані вказаними актами Уряду. Водночас, механізм визначення та встановлення ціни на природний газ між позивачем та ТОВ «ЙЕ Енергія» не встановлюється положеннями Постанови №17;

- судами у справі № 640/17100/20 не було встановлено неправомірність визначення ціни на рівні 5,50 грн без ПДВ. Визначена ціна на той час була обґрунтованої та такою, що не була дискримінаційною по відношенню до позивача, та як наслідок до його кінцевих споживачів, і повністю відповідала вимогам та нормам чинного законодавства. Крім того, ТОВ «Львівгаз збут» закупив природній газ за ціною 5,58 з ПДВ у НАК «Нафтогаз», що підтверджується відповідним актом приймання-передачі, відтак, стягнення будь-якої майнової шкоди з Уряду є необгрунтованою вимогою позивача;

- в укладених Договорах між ТОВ «ЙЕ Енергія» та ТОВ «Львівгаз збут» не встановлено умову про розповсюдження дії норм Постанови № 867 щодо визначення ціни, а тому в даному випадку мають місце виключно договірні відносини між сторонами;

- зазначене позивачем обґрунтування понесених збитків і подані докази на підтвердження їх виникнення, не можуть беззастережно підтвердити реальну можливість отримання Товариством вказаних грошових сум (упущену вигоду), є абстрактними та належним чином не обґрунтованими;

- відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою Уряду і шкодою, про яку зазначає позивач, відтак, у даному випадку відповідальність у вигляді збитків виключається.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями частини першої статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Водночас, положення вищезазначеної статті також передбачають доведення необхідних для настання юридичної відповідальності складових, зокрема: протиправність дій/рішень, наявність факту підтвердженої документально заподіяної шкоди та причинного зв`язку між вказаними обставинами.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Шкодою, в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України, є матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Крім того, саме наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком протиправної поведінки.

При цьому, протиправна поведінка, внаслідок якої було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту.

Як було встановлено вище, 24.01.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», якою вирішено: внести зміни до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабміну від 19.10.2018 № 867:

1. Абзац п`ятий пункту 6 викласти в такій редакції: «З 1 січня 2020 р. ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК «Нафтогаз України» на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.»;

2. Пункт 13 викласти в такій редакції: « 13. З 1 січня 2020 р. НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (TTF) за період 1 - 22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.»; зміни застосовуються з 01.01.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 640/17100/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 та постановою Верховного Суду від 06.10.2022, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задоволено повністю; визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Так, у межах розгляду справи № 640/17100/20 судом, зокрема, було встановлено, що листом від 22.11.2019 № 01/31-10254 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до Закону № 1160-IV звернулось до Державної регуляторної служби України щодо розгляду та погодження проекту спірної постанови, до якого додано, зокрема, сам проект та аналіз регуляторного впливу, за результатами розгляду яких, Державна регуляторна служба України прийняла рішення від 12.12.2019 № 524 «Про відмову в погодженні проекту регуляторного акта».

Відповідно до вказаного рішення Державна регуляторна служба України дійшла висновку, що положення проекту постанови КМУ від 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» не відповідає принципам державної регуляторної політики, а саме: доцільності, адекватності, ефективності, збалансованості, прозорості та врахування громадської думки, визначених статтею 4 Закону № 1160-IV, а також вимогам статті 5 цього Закону в частині недопущення прийняття регуляторних актів, які дублюють регуляторні акти, оскільки ідентичні норми затверджені постановою КМУ від 27.11.2019 № 1000 «Про затвердження змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», яка прийнята з порушеннями вимог та процедур, визначених законодавством про державну регуляторну політику.

З огляду на встановлені вище обставини, та з урахуванням рішення Державної регуляторної служби України про відмову в погодженні проекту оспорюваної постанови (регуляторного акта), суд в межах розгляду справи № 640/17100/20 дійшов висновку, що в силу вимог статті 25 Закону № 1160-IV «Особливості прийняття регуляторних актів органами виконавчої влади, їх посадовими особами», постанова від 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» не могла бути прийнята Кабінетом Міністрів України.

Тобто, в межах розгляду справи № 640/17100/20 судом було встановлено саме порушення порядку та процедури прийняття регуляторного акту та не встановлювалася обставина щодо неправомірність визначення ціни на рівні 5,50 грн без ПДВ, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Поряд з цим, у справах № 910/6314/20 та № 910/6294/20, суд дійшов висновку, що ціна природного газу в Договорі, зокрема, протягом січня 2020 року була визначена на рівні 6,6 грн. за 1 куб м. Така ціна в спірному періоді відповідала цінам, що встановлювались для потреб споживачів «Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», затвердженого постанови КМУ від 19.10.2018 №867 та тим, які пропонувалися НАК «Нафтогаз України». Відтак ціни, що були визначені сторонами в Договорі, зокрема, в січні 2020 року не були дискримінаційними по відношенню до позивача, та як наслідок до його кінцевих споживачів, і повністю відповідали вимогам постанови КМУ від 19.10.2018 №867 до внесення змін Постановою КМУ №17 від 24.01.2020.

Визначаючи розмір майнової шкоди позивач зазначає, що така шкода полягає у втратах понесених ТОВ «Львівгаз Збут», виражених як різниця між вартістю придбаного газу у ТОВ «ЙЕ Енергія» за ціною 6,60 грн за 1 куб. м., яка відповідала Положенню на дату погодження такої ціни (до 24.01.2020) і вартістю газу реалізованого кінцевим споживачам по ціні 5,58 грн. за 1 куб. м., за якою НАК «Нафтогаз України» здійснювало продаж/постачання природного газу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 17 від 24.01.2020.

Так, факт придбання природного газу позивачем у НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ЙЕ Енергія» підтверджується долученими до позовної заяви доказами, зокрема, копіями договору № ЛВЗ-Н-02-2019-270/9 від 19.03.2019 з додатковими угодами № 1-10, договору №12А167-1131-19 від 01.10.2019 з додатковими угодами №1-3 та актів приймання передачі природного газу від 31.01.2020 до зазначених договорів, а також, копіями договору № 18-530-Н від 05.11.2018 з додатковими угодами №1-18, договору № 18-531-РО від 05.11.2018 з додатковими угодами №1-18, договору №19-15-Н(ГД) від 23.08.2019 з додатковою угодою № 1 та актів приймання передачі природного газу від 31.01.2020 до зазначених договорів.

У свою чергу, доказів реалізації у спірний період всього закупленого у ТОВ «ЙЕ Енергія» об`єму газу саме побутовим споживачам, релігійним організаціям (не для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) або державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек» та за ціною 5,58 грн. за 1 куб. м., матеріали даної справи не містять, що свідчить про недоведеність позивачем заявленого розміру майнової шкоди.

Крім того, у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі № 910/6314/20 встановлено, що ТОВ "Єгаз" не є суб`єктом на якого покладені будь-які спеціальні обов`язки відповідно до Положення, відтак обов`язки, визначені даним Положенням, в тому числі в частині застосування ціни, не розповсюджуються на ТОВ "Єгаз".

Так, суд звертає увагу, що спірним нормативно-правовим актом регулювалися відносини щодо покладення спеціальних обов`язків між НАК «Нафтогаз України» та позивачем, зокрема, встановлення ціни природного газу в межах зазначених відносин.

При цьому, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 30.01.2020 між позивачем та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було укладено Додаткову угоду № 18 до договору купівлі-продажу газу від 05.11.2018 № 18-531-РО, якою на підставі Постанови № 17 було внесено зміни до договору та, зокрема, визначено ціну природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 у розмірі 5 580,00 грн з ПДВ за 1000 куб.м.

У свою чергу, в укладених між ТОВ «ЙЕ Енергія» та ТОВ «Львівгаз збут» договорах не встановлено умову про розповсюдження дії норм Постанови № 867 щодо визначення ціни, а тому в даному випадку мають місце виключно договірні відносини між сторонами.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 42, частини першої статті 44 ГК України будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Тому, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 17 та збитками, про які зазначає позивач.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відтак, оцінивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям відповідачем спірної постанови та шкодою, про яку зазначає позивач, а також, не недоведено належними доказами заявленого розміру майнової шкоди, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення шкоди, з огляду на що, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 55 641 616,82 грн шкоди.

Крім того, враховуючи відсутність правових підстав для стягнення шкоди, похідні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на суму майнової шкоди, також, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.09.2023

Суддя Ю.В. Картавцева