УХВАЛА

28 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/3144/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О. М. - головуючий, Вронська Г.О., Губенко Н. М.,

за участю секретаря Шпорт В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Роги Н.В

від 16.05.2023

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., Ярош А.І.

від 12.07.2023

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»

до: відповідача - 1 - Фізичної особи-підприємця Аксентьєвої Наталі Юріївни

відповідача - 2 - Фізичної особи-підприємця Гущиної Олени Євгенівни

про розірвання договору та стягнення 697 250 грн,

за участю представників:

позивача: Вітович О. Я.,

відповідача-1: Бриленко К.Б.,

відповідача-2: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Аксентьєвої Наталії Юріївни та Фізичної особи-підприємця Гущиної Олени Євгенівни про розірвання договору оренди нерухомого майна від 22.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко Л.О., та стягнення з Фізичної особи-підприємця Аксентьєвої Наталії Юріївни грошових коштів у розмірі 348 625,00 грн та з Фізичної особи-підприємця Гущиної Олени Євгенівни грошових коштів у розмірі 348 625,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 16.05.2022 та 26.08.2022 орендоване ним приміщення, яке розташоване у м. Миколаєві, пр. Центральний, 265, зазнало руйнації внаслідок обстрілів міста російською федерацією та попаданням у нього касетних снарядів, що робить неможливим його використання.

Відповідачі, всупереч вимогам частини другої статті 776 Цивільного кодексу України, не приступили до виконання капітального ремонту орендованого приміщення, що унеможливлює його використання орендарем.

У зв`язку з чим позивачем заявлено позов про розірвання договору оренди від 22.12.2021 на підставі частини третьої статті 776 Цивільного кодексу України.

Також позивачем заявлено похідну позовну вимогу про стягнення з відповідачів у справі грошових коштів у розмірі 697250 грн, сплачених орендарем як авансовий платіж за останні два місяці дії спірного договору оренди.

Правовою підставою для стягнення вказаних вище коштів, позивач вказав норми частин першої та третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

22.12.2021 між Фізичною особою-підприємцем Аксентьєвою Н.Ю., Фізичною особою-підприємцем Гущиною О.Є. (орендодавці) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами п. 1.1. якого орендодавці передали, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування наступне нерухоме майно (з усіма приналежностями, у тому числі інженерними мережами і комунікаціями, механізмами) нежитлове приміщення загальною площею 1394,5 кв.м, що розташоване за адресою: м.Миколаїв, пр. Центральний, 265.

За умовами п. 1.6. договору майно передається в оренду, зокрема, з метою ведення торговельної діяльності продовольчими і непродовольчими товарами.

Згідно з п.3.1.1 договору розмір орендної плати в місяць (з урахуванням індексації) за період, починаючи з першого календарного дня після закінчення пільгового періоду, передбаченого п. 3.7. цього договору та до 31.12.2023 року складає 348 625 грн без ПДВ.

Орендна плата сплачується щомісячно по 50% від загального розміру кожному орендодавцеві на їх розрахункові рахунки, відповідно до п.п.3.3.1,3.3.2 договору.

Пунктом 3.5. договору, сторони, зокрема, передбачили, що орендна плата за передостанній та останній місяці оренди у розмірі 697 250 грн сплачується авансом протягом 14 календарних днів з дня передачі майна орендарю за актом прийому-передачі та індексації не підлягає.

Відповідно до п.3.10 договору оренди орендар звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним за цільовим призначенням через обставини, які перешкоджають такому використанню майна орендарем та/або створюють загрозу життю та/або здоров`ю працівників орендаря, та/або загрозу майну орендаря. Такими обставинами, зокрема, є перешкоджання орендарю з боку державних, правоохоронних, судових, контролюючих органів, громадських об`єднань або громадян виконувати роботи чи здійснювати діяльність в орендованому майні шляхом заборони, невидачі чи скасуванні необхідних дозвільних документів чи іншим шляхом, якщо таке перешкоджання пов`язано із здійсненням орендарем будівельних робіт в орендованому майні, погоджених з орендодавцями; війна, антитерористичні операції, військові та / або бойові дії будь- якого характеру, громадянські заворушення, масове безладдя, діяльність бандформувань, терористичних груп (організацій), бойовиків, тощо. Про початок таких обставин орендар повідомляє орендодавців у письмовій формі шляхом направлення письмового повідомлення на адреси орендодавців, зазначені у цьому договорі. Зазначене у цьому пункті звільняє орендаря від орендної плати, застосовується на весь час дії таких обставин та припиняється після початку (відновлення) здійснення орендарем торговельної діяльності в орендованому майні, про що орендар повідомляє орендодавців у письмовій формі. Даний пункт цього договору застосовується лише у випадках, якщо орендар доведе, що зазначені вище обставини сталися не з його вини, тобто не через його винні дії чи бездіяльність. У випадку, якщо майно не могло бути використане орендарем за цільовим призначенням з вини орендодавця чи третіх осіб, за умови дотримання орендодавцем умов цього договору, на період дії даних обставин орендар звільняється від сплати орендної плати.

У розділі 4 договору «Поліпшення, ремонт та експлуатація майна» міститься також умова щодо можливості проведення капітального ремонту майна орендодавцями (п.4.4) і саме у такому разі капітальний ремонт Орендодавцями має бути проведений у строк, який не повинен перевищувати 45 календарних днів, проте, за наявності об`єктивної необхідності у проведенні цього капітального ремонту орендованого приміщення.

Відповідно до п.п. 6.1.4 - 6.1.5 договору оренди від 22.12.2021, орендар зобов`язаний у міру необхідності, власними силами та за свій рахунок проводити поточний та капітальний ремонт майна. При цьому, необхідність у проведенні капітального ремонту має бути підтверджена відповідним експертним дослідженням, проведеним спеціалізованою (експертною) організацією.

За вимогами п. 7.1. договору орендар зобов`язаний повернути майно (у тому числі ключі від нього) орендодавцям за актом приймання передачі протягом 14 календарних днів з моменту припинення цього договору, а у випадку, передбаченому п. 9.4. цього договору, у повідомлений орендарем день розірвання цього договору.

У випадку нез`явлення орендодавців (їх уповноважених представників) для прийняття майна від орендаря у день, погоджений сторонами (а у випадку, передбаченому п. 9.4. договору, у повідомлений орендарем день розірвання цього договору), або у випадку відмови орендодавця від підписання акта приймання передачі майна, за яким майно повертається орендарем орендодавцю, орендар має право скласти акт приймання - передачі майна (повернення майна орендодавцю) за участю незалежної організації із зазначенням у цьому акті про нез`явлення орендодавця (його уповноваженого представника) або про відмову орендодавця від підписання акта приймання - передачі майна. У цьому випадку вважається, що майно повернуто орендарем орендодавцю (п. 7.3 договору).

Відповідно до п.8.9 договору оренди до обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) належать: війна, антитерористичні операції, військові та/або бойові дії будь-якого характеру, громадянські заворушення, масові безладдя, діяльність незаконних збройних формувань, бандформувань, терористичних груп (організацій), бойовиків тощо, землетруси, повені та інші стихійні лиха, прийняття органами державної влади та місцевого самоврядування правових актів та інші подібні обставини, що перешкоджають належному виконанню стороною своїх зобов`язань за цим договором.

За умовами п.8.10 договору сторона, яка не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання за цим договором внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання цих обставин і про передбачуваний строк їх дії протягом 60 календарних днів з моменту їх настання (з доданням доказів існування цих обставин, документа, виданого, за вибором невиконуючої сторони, Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою), інакше невиконуюча сторона втрачає можливість посилатись на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання цією стороною своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Строк цього договору складає 15 років, що обчислюється з моменту передачі майна орендарю за актом приймання-передачі.

Також, договір оренди від 22.12.2021 містить п.9.4, згідно з яким сторони визнають, що цей договір вважається розірваним за згодою сторін при направленні орендарем орендодавцям повідомлення про розірвання цього договору. У цьому випадку цей договір вважається розірваним з дати, зазначеної у повідомленні. Повідомлення про розірвання цього договору має бути направлене орендарем за місцезнаходженням орендодавців , зазначеним у цьому договорі, не пізніше ніж за 120 календарних днів до дати розірвання цього договору, зазначеної у повідомленні, Сторони погодили, що у такому випадку підписання обома сторонами додаткової угоди про розірвання цього договору не вимагається.

Зазначений договір підписано уповноваженими представниками сторін без застережень та зауважень та скріплено печаткою позивача.

На виконання умов п.3.5 договору позивач сплатив на рахунок Фізичної особи - підприємця Аксентьєвої Н.Ю. 174 312 грн 50 коп. за платіжним дорученням №264660 та 174 312 грн 50 коп. за платіжним дорученням №264661, та на рахунок Фізичної особи - підприємця Гущиної О.Є. 174 312 грн 50 коп. за платіжним дорученням №264694 та 174 312 грн 50 коп. за платіжним дорученням №264695.

07.09.2022 позивачем на адресу відповідачів було направлено лист за №М-2022-3241, у якому зазначено, що 16.05.2022 здійснено обстріл Інгульського району м. Миколаєва, внаслідок чого пошкоджено орендоване майно та технічний стан об`єкту не дозволяє використовувати його відповідно до мети оренди.

Крім того, у вказаному листі відповідачі були повідомлені про те, що відповідно до вимог п. 3.10. орендар звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним використане, а також, на підставі п.9.4 договору, повідомив відповідачів про розірвання договору оренди від 22.12.2021 з 07.01.2023 в односторонньому порядку.

Також просив відповідачів повернути йому грошові кошти, які було ними отримано як аванс за оренду за передостанній та останній місяці оренди.

Про отримання вказаного листа відповідачами свідчать наявні у матеріалах справи описи рекомендованого вкладення, поштові накладні, роздруківка з сайту Укрпошти про перевірку статусу відстеження поштового відправлення від 13.09.2022.

Згідно з Сертифікатом №1200-22-0903 від 26.09.2022 про форс-мажорні обставини, виникнення для Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) через збройну агресію російської федерації проти України підтверджено, період дії таких обставин існував з 16.05.2022 по 26.08.2022.

Також позивач звертався до правоохоронних органів щодо відкриття кримінального провадження за фактом пошкодження об`єкта оренди та 24.06.2022 отримав витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, який підтверджує обставини, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, а саме: обстріл цивільної інфраструктури (магазину) за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, 265, внаслідок чого виникла пожежа.

На підтвердження обставин того, що 16.05.2022 близько 05:00 год. магазин, розташований за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, 265, було обстріляно снарядами з системи реактивного залпового вогню (РСЗВ), в результаті чого магазин зазнав істотних пошкоджень, а саме: пошкоджено 27 склопакетів, двері та вхідна група, а внаслідок пожежі пошкоджено дах площею 100 кв.м., надано акт обстеження від 16.05.2022, складений працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» та підрядної сервісної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрол-групп».

26.08.2022 магазин знов був обстріляний касетними снарядами, внаслідок чого об`єкт отримав додаткові пошкодження, що підтверджено актом обстеження від 26.08.2022.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Господарський суд Одеської області рішенням від 16.05.2023 у справі №916/3144/22, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2023, в позові відмовив повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди від 22.12.2021 з підстав, передбачених положеннями частин другої та третьої статті 776, частини першої статті 607 Цивільного кодексу України.

У якості обґрунтування позовної вимоги про розірвання договору оренди позивач послався на неможливість використання об`єкта оренди у зв`язку із його пошкодженням внаслідок обстрілу військами російської федерації та не проведення орендодавцями капітального ремонту об`єкта оренди.

Однак належних та допустимих доказів необхідності проведення у нежитловому приміщенні загальною площею 1394, 5 кв.м, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 265 саме капітального ремонту не надав.

Відповідно до п. 6.1.5 договору саме орендар зобов`язаний у міру необхідності, власними силами та за свій рахунок проводити капітальний ремонт майна. При цьому, необхідність в проведенні капітального ремонту має бути підтверджена відповідним експертним дослідженням, проведеним спеціалізованою (експертною) організацією.

Також позивач не надав доказів, що направляв на адресу орендодавців пропозицію (вимогу) щодо необхідності проведення капітального ремонту та отримав відмову, що могла б бути підставою для розірвання договору оренди відповідно до частини третьої статті 776 Цивільного кодексу України.

Повідомлення позивачем іншої сторони договору про наявність форс-мажорних обставин було зроблено із пропущенням строку, встановленого договором.

Сертифікат №1200-22-0930 про форс-мажорні обставини був виданий Дніпропетровською торгово-промисловою палатою лише 16.09.2022. та підтверджує, що у період з 16.05.2022 до 26.08.2022 існували форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які унеможливили виконання ТОВ «АТБ-маркет» свого обов`язку використовувати нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 1394, 5 кв.м, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 265, з метою ведення торгівельної діяльності продовольчими та непродовольчими товарами тощо, виконувати інші зобов`язання за договором оренди нерухомого майна від 22.12.2021,

Позивач 07.09.2022 за вих.№М-2022-3241 на адресу орендодавців надіслав листа, у якому повідомив про пошкодження об`єкта оренди та неможливість його використовувати, неможливість проведення опоряджувальних робіт, враховуючи постійні обстріли м.Миколаїв, наголосив на підставах звільнення орендаря від сплати орендної плати та повідомив про розірвання договору оренди з 07.01.2023 відповідно до пункту 9.4 цього договору.

Однак, у листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулося до суду з позовом про розірвання договору оренди від 22.12.2021, тобто позивач вважав договір таким, що не припинився.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди від 22.12.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» та Фізичною особою - підприємцем Аксентьєвою Н.Ю., Фізичною особою - підприємцем Гущиною О.Є.

У зв`язку з встановленою судом відсутністю підстав для розірвання спірного договору оренди між сторонами, підстав для повернення авансових платежів, здійснених позивачем на виконання вказаного договору, немає.

Такі висновки місцевого господарського суду підтримані в постанові апеляційного господарського суду. Додатково судом апеляційної інстанції зазначено, що вимога позивача, що викладена в апеляційній скарзі, про закриття провадження у справі в частині визнання договору оренди розірваним у зв`язку з відсутністю предмету спору через припинення договору на момент винесення судового рішення, відхилена, оскільки така вимога направлена на встановлення юридичного факту припинення правовідносин між сторонами у справі апеляційним господарським судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 у справі № 916/3144/22, у якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про розірвання договору у зв`язку з відсутністю предмета спору. Стягнути із кожного з відповідачів по 348 625,00 грн на користь позивача.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначив про те, що судами попередніх інстанцій рішення прийняті із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування.

Зазначає, що судами попередніх інстанцій невірно було застосовано положення статей 16, 203, 204 Цивільного кодексу України, відповідно до яких односторонній правочин про розірвання договору оренди є дійсним, якщо його недійсність не визнана судом у порядку позовного провадження. Оскільки відповідачі не зверталися із позовом про визнання недійсним цього правочину, він є дійсним і створює та змінює права та обов`язки для відповідачів за домовленістю.

Не враховано висновків щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/17401/21.

Відповідачі правом подати відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

Підстав для задоволення заявленого представником відповідача-1 клопотання про продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу з наведених у ньому мотивів, суд не вбачає.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов?язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/17401/21, на які посилається позивач у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що правовідносини, що виникли у зазначеній скаржником справі та у справі № 916/3144/22 не є подібними.

У справі № 910/17401/21 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (відповідач), за участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Стандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаборіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Церіс», Національний Банк України про внесення змін до Кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 укладеного між АТ «Приватбанк» та ТОВ «Лайк Сіті».

Також ТОВ «Лайк Сіті» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: ТОВ «Юнікс», ТОВ «Інвестгруп», ТОВ «Реал-Стандарт», ТОВ «Фаборіс», ТОВ "Церіс", НБУ про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого письмовим повідомленням АТ КБ «Приватбанк» за вих.№ Е.65.0.0.0/3-106706 від 07.09.2017 про одностороннє розірвання з 25.09.2017 кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 з ТОВ «Лайк Сіті».

У цій справі, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про одностороннє розірвання кредитного договору, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

При цьому, одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Разом з тим припинення зобов`язання у зв`язку з односторонньою відмовою відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено як наслідок порушення зобов`язання, лише в тому випадку, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначено, що у вирішенні спору про визнання недійсним одностороннього повідомлення про розірвання договору судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити зі встановлених обставин справи та досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, а також обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.

У справі № 916/3144/22 Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Аксентьєвої Наталії Юріївни та Фізичної особи-підприємця Гущиної Олени Євгеніївни, у якому просило суд розірвати договір оренди нерухомого майна від 22.12.2021 року, з підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 776 та частиною першою статті 607 Цивільного кодексу України. Як наслідок розірвання договору, з наведених ним підстав, просив стягнути з відповідачів грошові кошти у вигляді плати за передостанній та останній місяці оренди.

Тобто лист-повідомлення від 07.09.2022 №М-2022-3241, як односторонній правочин позивача, спрямований на розірвання договору оренди від 22.12.2021 року з 07.01.2023 року в односторонньому порядку, не був визначений позивачем підставою позову, відповідно не був предметом дослідження у справі № 916/3144/22, у тому числі як підстава для стягнення коштів.

Заяви про зміну підстав позову позивач не подавав.

Отже, підстави та предмет позову, а також фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, у справах № 910/17401/21 та у справі № 916/3144/22 не є подібними.

Не є подібним і суб`єктний склад спірних правовідносин, оскільки у справі № 916/3144/22 позивачем є особа, яка вчинила односторонній правочин, спрямований на розірвання договору оренди від 22.12.2021 року, на відміну від справи № 910/17401/21, у якій позивачем є особа, яка оспорює вчинений щодо неї іншою стороною договору односторонній правочин з розірвання договору.

Предметом спору у справі № 916/3144/22 не є односторонній правочин про розірвання договору оренди, а тому сформовані у справі № 910/17401/21 висновки щодо припинення зобов`язання у зв`язку з односторонньою відмовою не є релевантними для справи № 916/3144/22.

Також у касаційній скарзі позивач вказує на порушення судами попередніх інстанцій при вирішенні справи норм процесуального права, однак не зазначає з яких підстав, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, подається касаційна скарга.

Зокрема пункт 4 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з визначенням підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України, яким відповідають наведені у касаційній скарзі порушення, не визначений позивачем підставою для касаційного оскарження.

Оскільки наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами попередніх інстанцій при вирішенні справи норм процесуального права не охоплюються зазначеними скаржником підставами, за якими відкрито касаційне провадження, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для надання оцінки цим доводам.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 у справі № 916/3144/22 підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею- доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296, статтею 314 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 916/3144/22, відкрите за касаційною скаргою, Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.05.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2023, закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г Вронська

Н. Губенко