РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2023Справа № 910/5129/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про стягнення 20 064, 00 доларів США,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Пустовойтов Д.М.;

від відповідача: Федчук Б.Б.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (надалі - відповідач) про стягнення з Державного бюджету України в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування в сумі 20 064, 00 доларів США.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.22, 1173 Цивільного кодексу України, ст.225 Господарського кодексу України, мотивовані тим, що в ході обшуку в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000131 від 20.04.2022, неправомірно було вилучено належне позивачу майно (44 беги з мінеральними добривами-сульфат магнію гранульованього MgO-27,0%, S03 - 42,0% масою по 1000 кг), чим позбавлено позивача права власності на вказане майно.

Також у позові міститься клопотання про призначення товарознавчої експертизи арештованого та вилученого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №910/5129/23 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.05.2023.

02.05.2023 від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечує проти заявлених позовних вимог та, зокрема, зазначає, що на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31.10.2022 накладено арешт, в скасуванні якого позивачу ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2023 відмовлено. Крім того, вказане майно постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва від 26.11.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000131 від 20.04.2022 та згідно із ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.12.2022, якою визначено порядок зберігання речових доказів, майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, в управління та для реалізації за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Наголошує, що кримінальне провадження №0000131 від 20.04.2022 не зупинене та не закрите. Також вказує, що позивачем не доведено наявності в діях органів поліції елементів цивільного правопорушення та доказів того, що саме діями відповідача позивачу завдана шкода в заявленому розмірі.

У підготовче засідання 03.05.2023 з`явились сторони. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 підготовче засідання відкладено на 30.05.2023.

22.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

У підготовче засідання 30.05.2023 з`явились представники сторін. Суд, із урахуванням думки сторін, протокольними ухвалами відмовив у задоволені клопотання відповідача про призначення товарознавчої експертизи та в задоволені клопотання відповідача про витребування доказів, з огляду на їх необґрунтованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 20.06.2023.

12.06.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

14.06.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує щодо обставин викладених у відзиві.

У підготовче засідання 20.06.2023 з`явились представники сторін. Протокольною ухвалою від 20.06.2023 підготовче засідання відкладено на 18.07.2023.

20.06.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

11.07.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 20.07.2023 з`явилися представники сторін, протокольною ухвалою суд долучив подані 11.07.2023 відповідачем документи до матеріалів справи. Також враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2023.

У судовому засіданні 19.09.2023 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог та позов просив задовольнити, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.09.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 758/9190/22 надано прокурорам що входять до групи прокурорів та слідчим що входять до групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000131 від 20.04.2022 із можливістю залучення оперативних працівників та спеціалістів, дозвіл на проведення обшуку складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 для виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.04.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, з метою вилучення речей та документів, а саме продукції імпортованої з рф та рб, документів щодо імпорту продукції з території рф та рб, документів щодо розрахунків з резидентами рф та рб за поставлену продукцію, документів щодо зберігання відповідної продукції, записи, блокноти, нотатки, товарно-матеріальних цінностей; чорнових записів які використовувалися у ході злочинної діяльності.

25.10.2022 слідчим СВ Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві лейтенантом поліції ДривинськимА.П. на підставі вказаної ухвали проведено обшук, за результатами проведення якого складено протокол, у якому, зокрема, зазначено що в складському приміщенні №2 було виявлено 44 беги масою 1000 кг, кожен з маркуванням «Калій хлористий гранульований ГОСТ 4568-95 СОРТ 1 виробник ВАТ «Білоруськалій» з емблемою ТОВ «Агророзквіт», офіційний партнер».

Вказані 44 беги, масою по 1000 кг кожен, з маркуванням «Калій хлористий гранульований ГОСТ 4568-95 СОРТ 1 виробник ВАТ «Білоруськалій» з емблемою ТОВ «Агророзквіт», офіційний партнер» згідно акту приймання-передачі від 25.10.2022 передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Агродім 2019» Нікітюку О.В.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №758/9623/22 накладено арешт на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 44 беги (мішки), по 1000 кг кожен з маркуванням «калій хлористий гранульований ГОСТ 4568-95, Сорт 1 виробник ВАТ «Білоруськалій», «Агророзквіт», яке згідно акту приймання-передачі від 25.10.2022 передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Агродім 2019» Нікітюку О.В., а також постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва від 26.102.2022 зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000131 від 20.04.2022.

Згідно з ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27.12.2022 у справі № 758/12144/22 вказане арештоване майно передано в управління та для реалізації АРМА.

ТОВ «Фірма Ерідон» зверталось до Подільського районного суду міста Києва з клопотанням від 06.02.2023 № 128 про скасування арешту майна, проте, відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №758/1370/23 відмовлено в його задоволені.

Предметом позову в даній справі є вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування в сумі 20 064, 00 доларів США.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що внаслідок неповернення органом досудового розслідування вилученого майна, що належне позивачу, йому завдано матеріальну шкоду у вигляді вартості неповернутого майна - 44 бега з мінеральними добривами-сульфат магнію гранульованього MgO-27,0%, S03 - 42,0% масою по 1000 кг.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Статтею 1176 Цивільного кодексу України встановлюються спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, тобто в інших випадках заподіяння шкоди органом, що здійснює оперативну розшукову діяльність, розслідування, прокуратурою або судом, застосовуються правила частини 6 статті 1176 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 6 статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, шкода, завдана фізичній чи юридичній особі іншими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативну - розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173 та 1174 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно вимог статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, згідно зі статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади або посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та їх посадових чи службових осіб.

Суд відзначає, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України та статті 1174 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів та їх посадових осіб.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України та статті 1174 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У даному випадку, судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 758/9190/22 слідчими в кримінальному провадженні № 0000131 від 20.04.2022 було проведено обшук складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті якого були виявлено та вилучено, зокрема, 44 беги масою 1000 кг, кожен з маркуванням «Калій хлористий гранульований ГОСТ 4568-95 СОРТ 1 виробник ВАТ «Білоруськалій» з емблемою ТОВ «Агророзквіт», офіційний партнер», які в подальшому згідно акту приймання-передачі від 25.10.2022 передано на відповідальне зберігання директору ТОВ «Агродім 2019» Нікітюку О.В.

Пізніше, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №758/9623/22 на вказане майно накладено арешт, яке також постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва від 26.102.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000131 від 20.04.2022, а згідно з ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 27.12.2022 у справі № 758/12144/22 арештоване майно передано в управління та для реалізації АРМА.

ТОВ «Фірма Ерідон» (позивач в даній справі) зверталось до Подільського районного суду міста Києва з клопотанням від 06.02.2023 № 128 про скасування арешту майна, проте, відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №758/1370/23 відмовлено в його задоволені.

Слідчий суддя, при розгляд клопотання по скасування арешту, зокрема, зазначив, що заявником (ТОВ «Фірма Ерідон») «не було доведено наявності правових підстав для скасування арешту майна, оскільки арештоване майно є речовим доказом в кримінальному провадженні, відсутні підстави для визнання накладеного арешту таким, в якому відпала потреба, не доведено необґрунтованість накладеного арешту, а тому в цілях подальшого безперешкодного та своєчасного проведення досудового розслідування, в задоволенні клопотання слід відмовити.»

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що він є власником вилученого майна на підтвердження чого надає копію договору поставки від №Д-20/01-2021 від 29.01.2021, між ТОВ «Санагро Україна» (постачальник) та ТОВ «Фірма Ерідон» (покупець), згідно якого постачальник зобов`язується поставити в обумовлені терміни мінеральні добрива, засоби захисту, рослин та іншу продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до специфікації №26 від 11.11.2021 до вказаного договору постачальник зобов`язався поставити покупцю сульфат магнію гранульований MqO-27% S03-42 загальною кількістю 7000 тон та загальною вартість 83 175 540, 00 грн, що еквівалентно 3 192 000, 00 доларів США, вартість тони 456,00 доларів США з ПДВ.

Згідно із видатковими накладними №9587 від 12.08.2022 на суму 5 426 028, 00 грн, №865 від 18.08.2022 на суму 3 279 732,48 грн, №974 від 22.08.2022 на суму 3 394 301,89 грн, №981 від 26.08.2022 на суму 850 644, 41 грн, №982 від 20.08.2022 на суму 2 553 187, 10 грн, №983 від 30.08.2022 на суму 852 650, 64 грн, №1002 від 31.08.2022 на суму 852 650, 64 грн, №1021 від 13.09.2022 на суму 4 099 665, 60 грн, така продукція прийнята покупцем у період серпень-вересень 2022 року.

Крім цього, позивачем надано договір відповідального зберігання №43106699 від 30.10.2022 укладений між позивачем (поклажодавець) та ТОВ «Агродім 2019» (зберігач) на виконання якого позивачем передано, а ТОВ «Агродім 2019» прийнято на зберігання на складі за адресою: Волинська область, Луцький район, село Рованці, вулиця Промислова, 16, майно (сультфат магнія гранульований в біг-бегах ЗЕД) згідно наступних актів приймання-передачі майна: №29 від 18.08.2022 у кількості 203 тони загальною вартістю 4 060 000, 00 грн, №31 від 23.08.2022 у кількості 247 тони загальною вартістю 4 940 000, 00 грн, №32 від 25.08.2022 у кількості 272 тони загальною вартістю 5 440 000, 00 грн, №33 від 31.08.2022 у кількості 272 тони загальною вартістю 5 440 000, 00 грн, №34 від 06.09.2022 у кількості 68 тон загальною вартістю 1 360 000, 00 грн, №35 від 09.09.2022 у кількості 340 тон загальною вартістю 6 800 000, 00 грн, №36 від 20.09.2022 у кількості 340 тон загальною вартістю 6 800 000, 00 грн.

Відповідно до актів повернення зі зберігання від 29.08.2022, від 30.08.2022, від 31.08.2022, від 01.09.2022, від 30.09.2022, від 10.10.2022 ТОВ «Агродім 2019» повернуло ТОВ «Фірма Ерідон» зі зберігання майно загальною кількістю 246 тон.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Норми КПК України докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Як зазначалось судом вище арешт на майно, вартість якого позивач просить стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування, накладено в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000131, яке як зазначає відповідач на даний час не закінчено (доказів протилежного матеріали справи не містять).

Положеннями КПК України передбачено прийняття рішення про зняття арешту з майна слідчим суддею під час досудового розслідування чи судом під час судового провадження лише в межах та під час здійснення провадження у кримінальній справі, або одночасно з винесенням прокурором постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

При цьому, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України саме слідчий суддя - суддя першої інстанції здійснює у порядку, передбаченому КПК, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відтак, з урахуванням наведених норм чинного законодавства, а також зважаючи на те, що арешт на майно позивача був накладений в рамках кримінального провадження №0000131, яке на даний час триває, суд дійшов до висновку про те, що позивач з метою захисту прав на майно мав право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування спірного майна з-під арешту, що ним було і зроблено та в задоволенні якого слідчим суддею відмовлено, а звернення позивача до суду з позовом про відшкодування ринкової вартості вказаного майна за рахунок держави є передчасним.

Як зазначено судом вище 44 беги з мінеральними добривами-сульфат магнію гранульованього MgO-27,0%, S03 - 42,0% масою по 1000 кг є речовими докази в кримінальному провадженні №000013 від 20.04.2022 на які накладено арешт.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.ч.1, 9 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із до пункту 14 частини 1 статті 368 КПК України питання, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження вирішується судом при ухваленні вироку за наслідками судового розгляду кримінального провадження.

Так, відповідно до статті 374 КПК України в резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що вилучене майно (товар) жодним чином не відноситься до кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №000013 від 20.04.2022, отже вилучене майно (мінеральні добрива - сульфат магнію гранульований MgO-27,0%, S03 - 42,0%) не може забезпечити мету з якою допускається забезпечення арешту. Тобто фактично в межах даної справи позивач просить суд надати оцінку речовим доказам у кримінальному провадженні, яке триває, що виходить за межі повноважень господарського суду.

Суд зазначає, що з`ясування законності проведення законності слідчих дій, зокрема, щодо вилучення майна, а також повернення майна (відшкодування його вартості) в кримінальному провадженні, яке не припинено, судом господарської юрисдикції може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають вирішенню під час досудового розслідування і кримінальної справи по суті та буде втручанням у діяльність інших органів. Суд наголошує, що встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку господарського судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури.

При цьому, суд відзначає, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідної посадової особи є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органів державної влади. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неправомірність вилучення майна слідчим у кримінальному провадженні №000013 від 20.04.2022 під час проведення обшуку та неправомірність накладення арешту на майно, яке зберігалось в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні органами досудового слідства, його посадовими особами допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення майнової шкоди позивачу.

Як зазначено судом вище необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи, що позивачем належними і допустимими доказами не було доведено протиправність поведінки посадових осіб відповідача (органу досудового розслідування), наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою (бездіяльністю) органу досудового розслідування та завданими позивачу збитками, тобто не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене, суд у повному обсязі відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон».

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 25.09.2023.

Суддя Я.А.Карабань