РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2023Справа № 910/10206/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "СПЕЦЗАХИСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ ЕЛЕКТРОПІВДЕНЬМОНТАЖ"

про стягнення 365 556,83 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "СПЕЦЗАХИСТ" (далі - позивач, ТОВ "ІПВК "СПЕЦЗАХИСТ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ ЕЛЕКТРОПІВДЕНЬМОНТАЖ" (далі - відповідач, ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ЕПМ") з вимогами про стягнення 365 556,83 грн заборгованості за Договором субпідряду № 20/09-01 від 17.09.2020 (далі - Договір), з яких: 273 412,97 грн основного боргу, 81 109,96 грн інфляційних втрат, 11 033,90 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору субпідряду № 20/09-01 від 17.09.2020 в частині оплати виконаних позивачем підрядних робіт за грудень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 позовну заяву ТОВ "ІПВК "СПЕЦЗАХИСТ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

12.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2023 позовну заяву ТОВ "ІПВК "СПЕЦЗАХИСТ" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10206/23, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

26.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.

09.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечив аргументи відповідача у відзиві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якої відповідач вважає, що викладені у відповіді на відзив посилання позивача не спростовують наведених у відзиві аргументів, просив відмовити у задоволенні позову.

У період з 14.09.2023 по 21.09.2023 суддя Гумега О.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

17.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ ЕЛЕКТРОПІВДЕНЬМОНТАЖ" (далі - підрядник, відповідач, ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ЕПМ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "СПЕЦЗАХИСТ" (далі - субпідрядник, позивач, ТОВ "ІПВК "СПЕЦЗАХИСТ") укладено Договір субпідряду № 20/09-01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник (відповідач) доручає, а субпідрядник (позивач) зобов`язується виконати на свій ризик власними силами в межах вартості робіт, визначеної на підставі затвердженої в установленому порядку проєктно-кошторисної документації (далі - ПКД), роботи на об`єкті ВП ЗАЕС по темі: "Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 5.

Турбінне відділення. Реконструкція пристроїв релейного захисту та автоматики блоку

генератор-трансформатор № 5 (ГТ-5). Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні

сюботи. (Код ДК021-2015: 45000000-7- Будівельні роботи та поточний ремонт.)" (далі - роботи), і передати

виконані роботи підряднику у встановлені строки у стані, який відповідає ПКД та

будівельним нормам.

Згідно з п. 2.1 Договору вартість робіт за Договором складає: 3 020 747,69 грн, крім того ПДВ 20%: 604 149,54 грн, разом: 3 624 897,23 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору підрядник має право зменшити обсяг закупівлі робіт, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків підрядника.

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2020 до Договору), строк виконання робіт: вересень 2020 - 15.12.2021 (додаток № 2 "Графік виконання робіт"), але не раніше здійснення передоплати підрядником, та з моменту передачі підрядником дільниці виконання робіт субпідряднику актом передачі, при цьому термін виконання робіт фіксується технічним актом виконаних робіт в обсязі проєктно-кошторисної документації.

Пунктом 4.1 Договору узгоджено, що субпідрядник, щомісячно в строк до 20 числа місяця, надає підряднику акт з виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2В) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) в 4 екземплярах. Підрядник протягом 5-ти робочих днів перевіряє реальність акту в частині об`ємів і вартості виконаних робіт, оформлює акт (ф. КБ-2В) та довідку про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3) у встановленому порядку або направляє мотивовану відмову від приймання робіт.

Відповідно до п. 4.3 Договору оплата виконаних робіт підрядником проводиться на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника, протягом 45 днів.

Згідно з п. 4.5 Договору оплата виконаних робіт підрядником проводиться у три етапи:

- передоплата 20% від загальної вартості матеріалів - 286 228 грн. 62 коп., у т.ч. ПДВ - 47 704,77 грн., протягом 3 трьох) робочих днів з дня підписання Договору;

- передоплата 30% від загальної вартості матеріалів - 429 342 грн. 93 коп., у т.ч. ПДВ - 71 557,16 грн., по факту відвантаження матеріалів;

- остаточна оплата - 2 942 937 грн. 16 коп., у т.ч. ПДВ - 490 489,52 грн., на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, протягом 45 календарних днів, але не раніше надходження коштів від замовника.

Пунктом 10.8 Договору сторони передбачили, що досудовий порядок врегулювання спору є обов`язковим.

Відповідно до п. 15.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2020), Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.03.2022.

Позивач зазначив, що належним чином виконав та передав відповідачу роботи за Договором за грудень 2020 та грудень 2021 на загальну суму 2 499 754,62 грн, з яких за грудень 2021 - 273 412,97 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами з виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2В) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3). На твердження позивача, відповідач прийняв такі роботи, проте оплатив тільки роботи, виконані за актами за грудень 2020. Роботи, виконані за актами за грудень 2021 у розмірі 273 412,97 грн, строк оплати яких згідно з п. 4.3 Договору становив до 13.02.2022, відповідач не оплатив, заборгованість відповідача за Договором складає 273 412,97 грн (основний борг).

Позивач звертався до відповідача претензіями №01/10 від 01.10.2021, № 365 від 01.08.2022 щодо оплати заборгованості за Договором, однак роботи за актами за грудень 2021 року так і не були оплачені відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення з відповідача 273 412,97 грн основного боргу, а також 11 033,90 грн 3% річних та 81 109,96 грн інфляційних втрат з огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Відповідач проти позову заперечив, пославшись на пункт 4.5. Договору, яким передбачено настання строку для здійснення оплати тільки після надходження коштів від замовника (ВП "Запорізька атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"). Оскільки кошти від замовника не надходили, відповідач стверджує, що строк виконання зобов`язань щодо оплати робіт для відповідача не настав, відтак вимоги позивача про стягнення основного боргу є передчасними, не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач зазначив про безпідставність вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з огляду на дію форс - мажорних обставин, які мали прямий вплив на неможливість виконання відповідачем зобов`язання за Договором, оскільки Запорізька атомна електрична станція окупована, а від розрахунків останньої напряму залежить виконання оплати відповідачем позивачу. Відповідач зазначив, що форс-мажорність обставин визнана Торгово - промисловою палатою України (далі - ТПП), факт перебування Запорізької атомної електричної станції під окупацією є загальновідомим, а відтак не потребує доказування.

Позивач заперечив доводи відповідача у відзиві, зазначив, що в обгрунтування позовних вимог позивач посилається на пункт 4.3 Договору, який не передбачає відкладальну обставину, а саме надходження коштів від замовника, як підставу для здійснення оплати. Щодо посилання відповідача на те, що оплата від замовника не надходила, то такі обставини відповідно до ст. 73, 74 ГПК України підлягають доведенню відповідачем відповідними доказами. Позивач звернув увагу, що відповідач, стверджуючи, що замовник не здійснював розрахунок, при цьому здійснив часткову оплату за Договором на користь позивача. Стосовно посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення від відповідальності, позивач зазначив, що обставини непереборної сили фактично наступили 24.02.2022, однак від відповідача до позивача на виконання п. 14.3 Договору не надходило жодного письмового повідомлення з інформацією про те, що вказані обставини будь - яким чином впливають на можливість виконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за Договором. На твердження позивача, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору. Наданий відповідачем лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини за Договором щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт, а відтак не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за Договором та сплати штрафних санкцій за порушення строку оплати.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором будівельного підряду, який є окремим видом договорів підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

До окремих договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 глави 61 ("Підряд"), положення параграфа 1 ("Загальні положення про підряд") застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями ЦК України про ці види договорів (ч. 4 ст. 837 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав обумовлені Договором роботи на загальну суму 2 499 754,62 грн (з яких: 2 226 341,65 грн - вартість виконаних робіт за грудень 2020 та 273 412,97 грн - вартість виконаних робіт за грудень 2021), що підтверджується наявними в матеріалах справи:

- Актом приймання виконання будівельних робіт № 1 за грудень 2020 від 15.12.2020 на суму 1 317 576,79 грн (далі - Акт № 1);

- Актом приймання виконання будівельних робіт № 2 за грудень 2020 від 15.12.2020 на суму 908 764,86 грн (далі - Акт № 2);

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2020 від 15.12.2020 на суму 2 226 341,65 грн (далі - Довідка за грудень 2020);

- Актом приймання виконання будівельних робіт № 3 за грудень 2021 на суму 18 010,43 грн (далі - Акт № 3);

- Актом приймання виконання будівельних робіт № 4 за грудень 2021 на суму 16 038,17 грн (далі - Акт № 4);

- Актом приймання виконання будівельних робіт № 5 за грудень 2021 на суму 239 364,37 грн (далі - Акт № 5);

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2021 від 30.12.2021 на суму 273 412,97 грн (далі - Довідка за грудень 2021) (а.с. 23-92 т. 1).

Судом встановлено, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи, підписавши без зауважень та заперечень вищенаведені акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2020 та грудень 2021, що не заперечувалось відповідачем.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме платіжними дорученнями та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 (контрагент ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ЕПМ") (а.с. 93-98 т. 1), підтверджується, що у період з 03.11.2020 по 18.08.2021 відповідач здійснив оплату за виконані позивачем роботи за Договором на загальну суму 2 226 341,65 грн. Отже, відповідачем здійснено оплату за виконані позивачем роботи за грудень 2020.

Водночас, виконані позивачем роботи за Договором за грудень 2021 у загальній сумі 273 412,97 грн є не оплаченим відповідачем, що ним не заперечувалось під час розгляду справи.

Умовами п. 4.3 Договору встановлено, що оплата виконаних робіт підрядником проводиться на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника, протягом 45 днів.

Отже, враховуючи дату підписання сторонами Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2021 на суму 273 412,97 грн - 30.12.2021, оплата за виконані позивачем роботи за грудень 2021 мала бути здійснена відповідачем до 13.02.2022 (включно), а відповідно, оскільки відповідач не здійснив у повному обсязі таку оплату, з 14.02.2022 відбулося прострочення спірного грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, станом на час розгляду справи по суті обов`язок з оплати виконаних позивачем робіт за грудень 2021 на суму 273 412,97 грн у відповідача настав.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на умови п. 4.5 Договору, яким передбачено настання строку для здійснення оплати після надходження коштів від замовника, а оскільки кошти від замовника не надходили, то відповідач вважає, що строк виконання зобов`язань щодо оплати робіт за грудень 2021 не настав.

Суд відхиляє вищенаведені доводи відповідача з огляду на таке.

Пунктом 4.5 Договору передбачено проведення оплати виконаних робіт підрядником (відповідачем) у три етапи, зокрема, остаточна оплата - на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, протягом 45 календарних днів, але не раніше надходження коштів від замовника.

Отже, як пунктом 4.3, так і пунктом 4.5 Договору встановлено, що оплата за виконані роботи здійснюється на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника, протягом 45 днів.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, навіть за відсутності надходження коштів від замовника підрядник не може бути звільнений від обов`язку оплати виконаних субпідрядником робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати підрядник вправі був зменшити обсяг закупівлі робіт, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків підрядника (п. 2.3 Договору), призупинити виконання умов Договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт тощо.

Наведене також відповідає практиці застосування ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року.

Надані відповідачем докази, а саме копії Договору № 2204/2020 від 22.04.2020 (20-121-01-20-09341 від 06.05.2020), укладеного між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) та ТОВ "КОРПОРАЦІЯ ЕПМ" (підрядник, відповідач); оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 та фільтрованої виписки за період з 22.04.2020 по 19.07.2023, які містять відомості про останню здійснену замовником оплату на користь відповідача від 13.05.2022; претензії відповідача до замовника за Договором № 2204/2020 від 22.04.2020 (20-121-01-20-09341 від 06.05.2020 (вих. № 349 від 05.09.2022), - судом не приймаються у якості належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на час розгляду справи по суті кошти від замовника для їх перерахування позивачеві за роботи за грудень 2021 року до відповідача не надходили, крім того, такі докази (зокрема, одна претензія відповідача до замовника) не свідчать, що відповідач вжив усіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання з оплати за роботи за грудень 2021 року, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних і допустимих доказів виконання своїх обов`язків за Договором щодо оплати виконаних позивачем за Договором робіт за грудень 2021 року на суму 273 412,97 грн суду не надав.

Отже, оскільки позивачем були належним чином виконані роботи за Договором за грудень 2021 року, а відповідачем такі роботи прийнято без будь-яких зауважень, проте не оплачено у повному обсязі, то позовні вимоги про стягнення з відповідача 273 412,97 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 81 109,96 грн інфляційних втрат за період з 14.02.2023 по травень 2023 та 11 033,90 грн 3% річних за період з 14.02.2022 по 19.06.2023.

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 273 412,97 грн, починаючи з 14.02.2022.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведених позивачем у позовній заяві розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає такі розрахунки обґрунтованими та арифметично вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 033,90 грн 3% річних та 81 109,96 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача про безпідставність вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з огляду на дію форс - мажорних обставин судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Згідно з п. 14.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або часткове виконання своїх зобов`язань за даним договором, якщо невиконання або часткове виконання зобов`язань за даним договором є наслідком непередбачених і непереборних за даних умов, обставин: повінь, пожежа, землетрус і інші стихійні лиха, а також війна або воєнні дії, які виникли після укладення Договору, рішення (ухвали) уряду, що обмежують діяльність учасників Договору, страйки або стихійні масові заворушення не з вини учасників даного Договору (надалі - форс-мажор).

Водночас пунктом 14.3 Договору передбачено, що сторона, яка потрапила під дію форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення сповістити іншу сторону про настання або припинення обставин, які перешкоджають виконанню Договору.

Пунктом 14.5 Договору встановлено, що дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Відповідач на підтвердження дії форс-мажорних обставин посилався на лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною, та перебування Запорізької атомної електричної станції під окупацією, що вплинуло на неможливість виконання відповідачем зобов`язання за Договором.

Судом враховано, що такий лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 фактично не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між введенням військового стану, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача у строк, передбачений порядку п. 14.3 Договору, про настання обставин, які перешкоджають виконанню Договору.

Крім того, оплату за виконані позивачем роботи за грудень 2021 відповідач був зобов`язаний здійснити до 13.02.2022, тоді як військову агресію рф проти України розпочато 24.02.2022.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 ГПК України існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по Договору, які б були підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 273 412,97 грн основного боргу, 11 033,90 грн 3% річних та 81 109,96 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається з суми судового збору у розмірі 5 483,36 грн, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, які позивач очікує понести.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про відсутність судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову повністю, судовий збір в сумі 5 483,36 грн покладається на відповідача.

Станом на час ухвалення рішення матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ ЕЛЕКТРОПІВДЕНЬМОНТАЖ" (Україна, 03037, місто Київ, вулиця Максима Кривоноса, будинок 19-А; ідентифікаційний код 39440289) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "СПЕЦЗАХИСТ" (Україна, 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Запорізька, будинок 3, квартира 69; ідентифікаційний код 37778452) 273 412,97 грн (двісті сімдесят три тисячі чотириста дванадцять гривень 97 коп.) основного боргу, 11 033,90 грн (одинадцять тисяч тридцять три гривні 90 коп.) 3% річних, 81 109,96 грн (вісімдесят одну гривню сто дев`ять гривень 96 коп.) інфляційних втрат, 5 483,36 грн (п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні 36 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 25.09.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА