РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2023Справа № 910/11869/23

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 10) до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д) про стягнення 45820,80 грн,

Без виклику сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.07.2023 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" про стягнення 45820,80 грн та 27.07.2023 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Крім того, примірник даної ухвали надіслано на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України, витребувано інформацію щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ЕР209081489.

08.08.2023 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

25.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що структура власності Позивача не відповідає діючим вимогам до структури власності надавачів фінансових послуг, ПАТ HACK «ОРАНТА» не маючи достатньої інформації щодо ключових учасників усіх юридичних осіб у ланцюгу володіння ПАТ «ПРОСТО-страхування», не вбачає за можливе здійснити виплату страхового відшкодування Позивачу, який приховує від регуляторних органів та учасників страхового ринку свого кінцевого бенефеціарія.

06.09.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідно до якої представник зазначає, що відповідач не оспорює а ні факт настання дорожньо-транспортної пригоди, а ні факт заподіяння шкоди транспортним засобом, який забезпечений полісом ОСЦПВ у відповідача, як і не спростовує чинність полісу ОСЦПВ №ЕР/209081489, заперечень щодо розміру шкоди також не надходило, а також відповідач по факту підтверджує неприйняття рішення по справі за заявою позивача і не здійснення виплати страхового відшкодування позивачу.

Окрім того позивач звертає увагу суду, що а ні позивач, а ні кінцевий бенефіціарний власник не перебувають в жодному санкційному списку, в жодному рішенні Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» не фігурують. Інформація про санкції також є загальнодоступною та може бути перевірена через загально доступні джерела. Жодних мораторіїв, обмежень окрім тих, що є наслідком анулювання ліцензій Позивача (заборона укладення нових договорів), до останнього не застосовано, здійснення зупинення видаткових операцій не введено, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 р. №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», якою було накладено мораторій, серед іншого на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такими категоріями осіб, як громадяни рф, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства рф, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є рф, громадянин рф або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства рф, не може застосовуватись до позивача, оскільки останній не має жодного відношення до російської федерації, її громадян чи законодавства. Позивач створений і зареєстрований відповідно до законодавства України, у її складі немає кінцевих бенефіціарних власників громадян рф або юридичних осіб рф.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

18.05.2022 між Приватним акціонерним товариством "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник), був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №PVP.S № 2201172 від 18.05.2022 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого Страховик здійснює страхування колісного транспортного засобу Hyundai Accent - 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

24.02.2023 року о 12 год. 20 хв. по просп. В. Лобановського, 6А в місті Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2023 у справі №760/5163/23, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №163244 від 22.03.2023, у відповідності до акту технічного стану, заяви на виплату/доплату страхового відшкодування, виконуючи свої зобов`язання за Договором, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 45820,80 грн на підставі рахунку-фактури №АР-0042/23С від 05.03.2023 виконавця ремонтних робіт - ФОП Логвінова Валерія Валерійовича, що підтверджується платіжною інструкцією №1077 від 22.03.2023 на суму 45820,80 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 45820,80 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2023 у справі №760/5163/23 вбачається, що автомобіль «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 знаходився під керуванням водія ОСОБА_2 .

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР209081489 з встановленим розміром страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 130 000,00 грн, франшизи - 0,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підтвердження розміру витрат, завданих спірною ДТП автомобілю страхувальника за Договором, позивачем було надано суду страховий акт №163244 від 22.03.2023, рахунок-фактури №АР-0042/23С від 05.03.2023 виконавця ремонтних робіт - ФОП Логвінова Валерія Валерійовича на суму 51 620,58 грн та платіжна інструкція №1077 від 22.03.2023 на суму 45820,80 грн.

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Абзацом 2 п. 7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено, що для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7.

Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_3 про державну реєстрацію транспортного засобу - «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , рік його випуску - 2011.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем при здійснені страхової виплати було правомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу рівним 0,7.

Враховуючи вищевикладене матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 45820,80 грн.

Пунктом 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Частиною 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки полісом № ЕР202818835 франшиза складає 0,00 грн. та враховуючи, що позивачем було застосовано коефіцієнт фізичного зносу у відповідача наявний обов`язок із відшкодування позивачу витрат в розмірі 45 820,80 грн.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію адресованої відповідачу заяви про страхове відшкодування від 06.04.2023 №04-1118, в якій позивач просив здійснити виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 24.02.2023, у розмірі 45820,80 грн.

Відповідач обґрунтовуючи підстави для відмови у позові, у своєму відзиві вказує на наступне.

28 квітня 2023 року на офіційному сайті Національного банку України з`явилося повідомлення про анулювання АТ "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" () ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) у зв`язку з тим, що структура власності страховика не відповідає вимогам законодавства України.

Таке рішення Правління Національного банку України, ухвалене 27 квітня 2023 року, набирає чинності з 28 квітня 2023 року.

Найбільшим акціонером СК "Просто-страхування" є кіпрська компанія Lavidia Limited їй належать 99,99% акцій компанії. Кінцевим бенефіціаром вважається громадянин Вірменії ОСОБА_3.

Невідповідність структури власності небанківської фінансової установи вимогам законодавства України є підставою для анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг відповідно до статті 381 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Окрім того відповідач посилається на Постанова КМУ «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

Стосовно заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України, останній своїм рішенням від 27.04.2023, яке набрало чинності 28.04.2023, анулював ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), зокрема, Приватному акціонерному товариству "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ".

Невідповідність структури власності небанківської фінансової установи вимогам законодавства України та невиконання рішення Національного банку про усунення виявлених порушень ліцензійних умов є підставами для анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг відповідно до статті 381 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з тим посилання відповідача про відкликання ліцензії через наявність у структурі власності позивача особи громадянина російської федерації не підтверджено жодними доказами, наявними у матеріалах справи чи загальнодоступній інформації, розміщеній на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України.

Суд наголошує, що після відкликання ліцензій фінансова установа позбавляється права провадити діяльність за видами відкликаних ліцензій, однак не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг.

Стосовно Постанова КМУ «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», суд зазначає наступне.

03.03.2022 КМУ прийнято постанову №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», в якій для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації встановлено, до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): - громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; - юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; - юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; - юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Зазначене обмеження не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України:

- які є банками або за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій;

- визначених розпорядженням Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій, прийнятим відповідно до Порядку оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2004 р. № 812 «Деякі питання оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2004 р., № 26, ст. 1696);

- щодо яких за поданням міністерства, іншого державного органу у зв`язку з провадженням такими юридичними особами діяльності, необхідної для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України або подолання її наслідків, Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про тимчасове управління державою відповідними акціями, корпоративними правами або іншими правами участі (контролю), що належать Російській Федерації або особі, пов`язаній з державою-агресором;

2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім:

безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна;

задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків;

3) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Постановою КМУ №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» встановлено, що: 1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними.

Як вбачається з загальнодоступної інформації, наявної в мережі інтернет, серед власників Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" значиться ОСОБА_3 (кінцевий бенефіціарний власник, Республіка Вірменії), а також Приватне акціонерне товариство «Життя та пенсія» (0,000119%) та ОСОБА_5 (0,000119).

З огляду на вищевикладене відповідачем не надано належних доказів у підтвердження того, що Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" утворена відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Відтак твердження відповідача не знайшли свого підтвердження.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, реєстру справ від 01.06.2023, який є Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, Акту виконаних робіт від 30.06.2023, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 30.06.2023 та платіжні інструкції доручення № 3093 від 02.06.2023 на суму 90 000,00 грн та №3112 від 05.06.2023 на суму 65 000,00 грн.

Дослідивши наведені докази, суд встановив, що гонорар адвоката сторони визначили у фіксованому розмірі для кожної справи.

Відповідно до реєстру справ від 01.06.2023, який є Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, адвокат прийняв зобов`язання надати правничу допомогу по 27 страховим справам загальною вартістю 155 000,00 грн, зокрема і по цій справі вартістю 6 000,00 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт від 30.06.2023, адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу по даному страховому випадку вартістю 6 000,00 грн.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, втім, клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката не подав.

Оцінивши у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд, керуючись статтями 74 - 79 названого Кодексу, вважає їх належними, допустимими та такими, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет позову, характер спірних правовідносин, складність справи, а також обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачеві в сумі 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код 24745673) страхове відшкодування у сумі 45 820 (сорок п`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2023

Суддя Владислав ДЕМИДОВ