ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. Справа № 918/587/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А.,

за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України,

Військової частини НОМЕР_1

до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича

про визнання недійсними договорів в частині та стягнення сплаченого ПДВ в сумі 78 880 грн 08 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача-1 - Балтак Д.О., (самопредставництво);

від позивача-2 - не з`явився;

відповідач - Бузівський С.А.;

від відповідача - Андрієвський А.О., ордер серія ВК № 1098243 від 09.08.2023 р.;

від прокуратури - Кріпак С.А.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 18 вересня 2023 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В червні 2023 року заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України (далі - позивач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - позивая-2) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича (далі - ФОП Бузівський С.А., відповідач) про визнання недійсними договорів в частині та стягнення сплаченого ПДВ в сумі 78 880 грн 08 коп., в якій просить:

- визнати недійсними пункти 1.2. договорів, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем: від 06.04.2022 року № 4, від 18.04.2022 року № 8, від 24.05.2022 року № 34, від 26.05.2022 року № 35, від 01.06.2022 року № 38, від 08.06.2022 року № 44, від 01.07.2022 року № 58, від 07.07.2022 року № 64, від 19.07.2022 року № 65, від 04.10.2022 року № 82, від 07.10.2022 року № 83, від 12.10.2022 року № 87, від 24.10.2022 року № 105, від 28.11.2022 року № 173, від 28.11.2022 року № 174, від 01.12.2022 року № 181, від 01.12.2022 року № 182, від 05.12.2022 року № 193, від 05.12.2022 року № 202, від 14.12.2022 року № 229 в частині включення до ціни договорів суми ПДВ у розмірі 78 880 грн 08 коп.;

- стягнути з фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 78 880 грн 08 коп. сплаченого ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 уклала з фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем договори на постачання товарно-матеріальних цінностей від 06.04.2022 року № 4, від 18.04.2022 року № 8, від 24.05.2022 року № 34, від 26.05.2022 року № 35, від 01.06.2022 року № 38, від 08.06.2022 року № 44, від 01.07.2022 року № 58, від 07.07.2022 року № 64, від 19.07.2022 року № 65, від 04.10.2022 року № 82, від 07.10.2022 року № 83, від 12.10.2022 року № 87, від 24.10.2022 року № 105, від 28.11.2022 року № 173, від 28.11.2022 року № 174, від 01.12.2022 року № 181, від 01.12.2022 року № 182, від 05.12.2022 року № 193, від 05.12.2022 року № 202, від 14.12.2022 року № 229.

Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання умов вказаних договорів оплачено поставлений відповідачем товар у сумі 473 280 грн 50 коп., у тому числі ПДВ - 78 880 грн 08 коп.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Фізична особа-підприємець Бузівський Сергій Андрійович не повернув безпідставно отримані кошти на виконання умов вказаних договорів у розмірі 78 880 грн 08 коп. (ПДВ) та продовжує їх утримувати (користуватись).

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить визнати недійсними пункти 1.2. договорів від 06.04.2022 року № 4, від 18.04.2022 року № 8, від 24.05.2022 року № 34, від 26.05.2022 року № 35, від 01.06.2022 року № 38, від 08.06.2022 року № 44, від 01.07.2022 року № 58, від 07.07.2022 року № 64, від 19.07.2022 року № 65, від 04.10.2022 року № 82, від 07.10.2022 року № 83, від 12.10.2022 року № 87, від 24.10.2022 року № 105, від 28.11.2022 року № 173, від 28.11.2022 року № 174, від 01.12.2022 року № 181, від 01.12.2022 року № 182, від 05.12.2022 року № 193, від 05.12.2022 року № 202, від 14.12.2022 року № 229 в частині включення до ціни договорів суми ПДВ 20%, що укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем, а також стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 78 880 грн 08 коп. сплаченого ПДВ.

Крім того прокурор просить стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону судовий збір в розмірі 5 368 грн 00 коп.

В позовній заяві прокурором наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, згідно якого прокурор вказує, що судові витрати у даній справі складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 5 368 грн 00 коп.

До позовної заяви від 14.06.2023 року № 30.55./02-1048вих-23, в підтвердження сплати судового збору заступником керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону додано платіжну інструкцію від 12 червня 2023 року № 582 про сплату судового збору в сумі 5 368 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 20 червня 2023 року позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 14.06.2023 року № 30.55/02-1048вих-23 залишено без руху та встановлено заступнику керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду платіжного доручення про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 50 996 грн 00 коп.

27 червня 2023 року від заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 20.06.2023 року, до якої додано платіжну інструкцію від 26 червня 2023 року № 650 про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 50 996 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 29 червня 2023 року позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 14.06.2023 року № 30.55/02-1048вих-23 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24 липня 2023 року.

17 липня 2023 року від представника Міністерства оборони України на адресу суду надійшло клопотання від 12.07.2023 року № 963 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому просив проводити судові засідання за участю представника Міністерства оборони України у справі № 918/587/23 в режимі відеоконференції в приміщенні суду, доручивши Вінницькому районному суду Вінницької області або Господарському суду Вінницької області забезпечити їх проведення за участі представника позивача.

Ухвалою суду від 18 липня 2023 року клопотання представника Міністерства оборони України від 12.07.2023 року № 963 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково та постановлено підготовче засідання у справі № 918/587/23, призначене на "24" липня 2023 року на 11:10 год., провести в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Вінницької області за участі представника Міністерства оборони України. Доручено Господарському суду Вінницької області забезпечити проведення підготовчого засідання у справі № 918/587/23, яке відбудеться "24" липня 2023 року об 11:10 год., в режимі відеоконференції. В задоволенні іншої частини клопотання представника Міністерства оборони України від 12.07.2023 року № 963 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів з ініціативи суду до 27 вересня 2023 року включно та відкладено підготовче засідання на 4 вересня 2023 року.

3 серпня 2023 року від представника Міністерства оборони України на адресу суду надійшло клопотання від 24.07.2023 року № 1007 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому просив провести підготовче судове засідання у даній справі, призначене на 04.09.2023 року о 13:20 год., за участю представника Міністерства оборони України в режимі відеоконференції в приміщенні суду, доручивши Господарському суду Вінницької області забезпечити його проведення за участі представника позивача.

Ухвалою суду від 4 серпня 2023 року у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України від 24.07.2023 року № 1007 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року виправлено описку у вступній частині ухвали Господарського суду Рівненської області від 24 липня 2023 року у справі № 918/587/23, зазначивши прізвище прокурора у справі Гандзілевський Н.А.

4 вересня 2023 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зокрема відповідач зазначає, що прокурор може здійснювати представництво в суді не будь-якої особи, а лише органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, до яких Військова частина НОМЕР_1 не відноситься. Відповідач вважає, що прокурором не доведено підстави для представництва інтересів держави у даній справі, а тому просить залишити позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону без розгляду. Також відповідач зазначає, що жодні мобілізаційні завдання для нього не встановлювались та йому не доводились, а тому поставка товарів за спірними договорами не вважається виконанням мобілізаційних завдань. Як наслідок застосування відповідачем нульової ставки з податку на додану вартість суперечило б законодавству, оскільки не охоплюється метою постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" № 178 від 2 березня 2022 року. Відповідач звертає увагу суду на те, що в разі задоволення позову порушуються його інтереси, адже він зобов`язаний повернути вже сплачений до державного бюджету податок на додану вартість, який не може бути повернутий з державного бюджету.

Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 вересня 2023 року.

12 вересня 2023 року від представника Міністерства оборони України на адресу суду надійшло клопотання від 06.09.2023 року № 1284 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому просив провести судове засідання у даній справі, призначене на 18.09.2023 року о 13:30 год., за участю представника Міністерства оборони України в режимі відеоконференції в приміщенні суду, доручивши Вінницькому окружному адміністративному суду забезпечити його проведення за участі представника позивача.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України від 06.09.2023 року № 1284 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року виправлено описку, допущену в мотивувальній частині ухвали Господарського суду Рівненської області від 13 вересня 2023 року у справі № 918/587/23 (сторінка № 2 ухвали - абзац № 11), та викладено його в наступній редакції:

"Судом, з метою забезпечення проведення судового засідання у справі № 918/587/23, яке призначене на 18.09.2023 року на 13:30 год., через онлайн-програму бронювання системи відеоконференцзв`язку було створено конференцію з бронюванням залу у Вінницькому окружному адміністративному суді, в той час Вінницьким окружним адміністративним судом відеоконференція (планова з бронюванням) на 18.09.2023 року на 13:30 год. відхилена, а відтак відсутня технічна можливість проведення відеоконференції між Вінницьким окружним адміністративним судом та Господарським судом Рівненської області у справі № 918/587/23.".

У судовому засіданні 18 вересня 2023 року прокурор підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача-1, Міністерства оборони України, у судовому засіданні 18 вересня 2023 року позов заперечив. Зокрема зазначив, що прокурором не доведено того, що спірні договори укладені з метою виконання мобілізаційних завдань.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 18 вересня 2023 року позов заперечили з підстав, зазначених в поясненнях щодо позовної заяви.

Представник позивача-2, Військової частини НОМЕР_1 , у судове засідання 18 вересня 2023 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника останнього у наявній в матеріалах справи розписці про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 04.09.2023 року (а.с. 201). В той час, 18.09.2023 року від позивача-2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 18.09.2023 року № 1/1351, в якій просить провести судове засідання, призначене на 18.09.2023 року на 13:30 год., без участі представника Військової частини НОМЕР_1 . Також в заяві позивачем-2 зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача-1 та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Формою представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави або громадянина, про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Згідно з указом Президента України від 15.12.1999 року № 1572/99 "Про систему центральних органів виконавчої влади" до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно ст. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.11.2014, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 4 Положення на Міністерство оборони України покладено забезпечення життєдіяльності Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснення контролю за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил; утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, які належать до сфери управління Міноборони, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; реєструє військові частини як суб`єкти господарської діяльності; веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

До складу Збройних Сил України входить військова частина НОМЕР_1 , фінансування якої здійснюється з Державного бюджету України, на яку покладаються функції із забезпечення оборони, територіальної цілісності і незалежності України та діяльність якої повністю координується Міністерством оборони України.

Командир військової частини НОМЕР_1 являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, несе повну відповідальність за діяльність ввіреної йому військової частини НОМЕР_1 , за стан і ефективне використання закріпленого за нею державного майна, за витрачання грошових коштів, а також за вжиття вичерпних заходів з приводу відшкодування завданої шкоди майновим інтересам військової частини, у тому числі вживає заходи щодо погашення існуючої дебіторської заборгованості перед військовою частиною НОМЕР_1 .

Для захисту порушеного права командир військової частини НОМЕР_1 уповноважений виступати стороною в суді, оскільки згідно вимог ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність ввіреної йому установи та зобов`язаний вживати заходів, спрямованих на відшкодування заподіяних збитків у відповідності із законом, у тому числі шляхом звернення з позовом до органів правосуддя.

Військова частина НОМЕР_1 виконує бойові завдання, здійснює заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що викликає потребу у забезпеченні належного матеріально-технічного забезпечення.

Враховуючи те, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, яке наділене повноваженнями здійснювати управління майном Збройних Сил України та те, що військова частина НОМЕР_1 входить до складу Збройних Сил України, на яку покладаються функції із забезпечення оборони, територіальної цілісності і незалежності України та діяльність якої повністю координується Міністерством оборони України, а тому Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 являються органами уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частина 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зміст поняття "державні інтереси" розглянуто в рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення кодексу України (справа про представництво прокуратурою інтересів держави в суді) від 08.04.1999.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 810/2763/17 дійшла висновку відповідно до якого, за загальним визначенням "публічним інтересом" є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 826/13768/16, у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 тощо.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відтак, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", навівши відповідне обґрунтування цього.

До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, що регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади, а також держави в цілому.

Крім того, повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу.

У зв`язку з цим, захист інтересів держави у бюджетних правовідносинах, у тому числі при зайвому витрачанні чи заволодінні бюджетними коштами, є основним пріоритетом роботи усіх органів, у тому числі прокуратури, а порушення у цій сфері є неприпустимим в умовах сьогодення.

Забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на Збройні Сили України та інші військові формування.

Водночас, успішні дії останніх безпосередньо залежать від рівня їх матеріального-технічного забезпечення.

За таких обставин, протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку. Адже вказані кошти можна було б додатково використати для матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових підрозділів, які виконують бойові завдання, та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України.

З огляду на викладене, Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону, у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", 30.05.2023 року за вих. № 30.55/02-855вих-23 та вих. № 30.55/02- 857вих-23 скеровано до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , повідомлення про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом повернення зайво сплачених коштів. При цьому, прокурором надано розумний строк для вжиття таких заходів та інформування його про результати розгляду повідомлення.

Міністерство оборони України не надало відповіді на повідомлення прокуратури про намір до суду звернутися з позовом, тобто фактично не заперечує такому наміру Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 року № 1/821, військова частина НОМЕР_1 згідна з наміром Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про подачу відповідного позову до суду.

Надалі, Рівненською спеціалізованою прокуратурою здійснено моніторинг загальнодоступних інформаційних джерел ("Судова влада. Стан розгляду справ" https://court.gov.ua/fair), яким встановлено, що в судовому порядку відповідний спір не вирішується, провадження у такій справі судами не відкривалось.

Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженими органами, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави, причиною чого є воєнний стан та покладені у зв`язку з цим завдання щодо відсічі ворогу. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивачів є достатніми підставами для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.

Як визначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У зв`язку з тим, що на даний момент Указом президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває по даний час, тобто Україна фактично перебуває в стані війни проти російської федерації, що призводить до зменшення економічних можливостей України, виїзд людських ресурсів за кордон та активні бойові дії знижують економічний потенціал держави, блокування окремих територій та логістичні проблеми створюють для національної економіки обмеження у задоволені військових потреб Збройних Сил України, а тому в даному випадку економічні інтереси держави потребують невідкладеного захисту.

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Впродовж 2022 року між фізичною особою-підприємцем Бузівським Сергієм Андрійовичем (далі - Продавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - Покупець) укладено 20 договорів на закупівлю запасних частин до транспортних засобів, які за своїм змістом є аналогічними, а саме:

- договір № 4 від 06.04.2022 року на загальну суму 16 920,00 грн., в тому числі ПДВ 2820,00 грн. (видаткова накладна № САБ-041 від 06.04.2022 року);

- договір № 8 від 18.04.2022 року на загальну суму 19 660,80 грн., в тому числі ПДВ 3276,80 грн. (видаткова накладна № САБ-046 від 18.04.2022 року);

- договір № 34 від 24.05.2022 року на загальну суму 40 718,40 грн., в тому числі ПДВ 6786,40 грн. (видаткова накладна № САБ-054 від 24.05.2022 року);

- договір № 35 від 26.05.2022 року на загальну суму 22 620,40 грн., в тому числі ПДВ 3770,00 грн. (видаткова накладна № САБ-056 від 26.05.2022 року);

- договір № 38 від 01.06.2022 року на загальну суму 5 247,60 грн., в тому числі ПДВ 874,60 грн. видаткова накладна № САБ-055 від 01.06.2022 року);

- договір № 44 від 08.06.2022 року на загальну суму 37 248,80 грн., в тому числі ПДВ 6 208,13 грн. (видаткова накладна № САБ-064 від 08.06.2022 року);

- договір № 58 від 01.07.2022 року на загальну суму 7 395,60 грн., в тому числі ПДВ 1 232,60 грн. (видаткова накладна № САБ-079 від 01.07.2022 року);

- договір № 64 від 07.07.2022 року на загальну суму 7 249,20 грн., в тому числі ПДВ 1208,20 грн. (видаткова накладна № САБ-080 від 07.07.2022 року);

- договір № 65 від 19.07.2022 року на загальну суму 2 654,40 грн., в тому числі ПДВ 442,40 грн. (видаткова накладна № САБ-087 від 19.07.2022 року);

- договір № 82 від 04.10.2022 року на загальну суму 6840,00 грн., в тому числі ПДВ 1140,00 грн. (видаткова накладна № САБ-0153 від 04.10.2022 року);

- договір № 83 від 07.10.2022 року на загальну суму 9 951,10 грн., в тому числі ПДВ 1658,52 грн. (видаткова накладна № САБ-0150 від 07.10.2022 року);

- договір № 87 від 12.10.2022 на загальну суму 5 899,20 грн., в тому числі ПДВ 983,20 грн. (видаткова накладна № САБ-0159 від 12.10.2022 року);

- договір № 105 від 24.10.2022 року на загальну суму 14 157,60 грн., в тому числі ПДВ 2 359,60 грн. (видаткова накладна № САБ-0161 від 24.10.2022 року);

- договір № 173 від 28.11.2022 року на загальну суму 60 768,00 грн., в тому числі ПДВ 10 128,00 грн. (видаткова накладна № САБ-0188 від 28.11.2022 року);

- договір № 174 від 28.11.2022 року на загальну суму 23 234,40 грн., в тому числі ПДВ 3 872,40 грн. (видаткова накладна № САБ-0187 від 28.11.2022 року);

- договір № 181 від 01.12.2022 року на загальну суму 11 031,80 грн., в тому числі ПДВ 1 838,63 грн (видаткова накладна № САБ-0191 від 05.12.2022 року);

- договір № 182 від 01.12.2022 року на загальну суму 4 522,80 грн., в тому числі ПДВ 753,80 грн. (видаткова накладна № САБ-0190 від 01.12.2022 року);

- договір № 193 від 05.12.2022 року на загальну суму 102 741,60 грн., в тому числі ПДВ 17 123,60 грн. (видаткова накладна № САБ-0194 від 05.12.2022 року);

- договір № 202 від 05.12.2022 року на загальну суму 16 435,20 грн., в тому числі ПДВ 2 739,20 грн. (видаткова накладна № САБ-0199 від 05.12.2022 року);

- договір № 229 від 14.12.2022 року на загальну суму 57 984,00 грн., в тому числі ПДВ 9 664,00 грн. (видаткова накладна № САБ-0205 від 14.12.2022 року).

Згідно з пунктом 1.1. вказаних договорів Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товари згідно видаткових накладних, а Покупець зобов`язується оплатити їх вартість після їх отримання.

За змістом договорів, які є ідентичними, Покупець проводить оплату товарів згідно накладних про отримання товару в день його отримання, але не пізніше 10 банківських днів після отримання накладних (пункт 2.1. договорів).

На виконання пункту 2.1 договорів між сторонами підписано видаткові накладні на товар, що зазначені вище.

Відповідно до п. 1.2 договорів від 06.04.2022 року № 4, від 18.04.2022 року № 8, від 24.05.2022 року № 34, від 26.05.2022 року № 35, від 01.06.2022 року № 38, від 08.06.2022 року № 44, від 01.07.2022 року № 58, від 07.07.2022 року № 64, від 19.07.2022 року № 65, від 04.10.2022 року № 82, від 07.10.2022 року № 83, від 12.10.2022 року № 87, від 24.10.2022 року № 105, від 28.11.2022 року № 173, від 28.11.2022 року № 174, від 01.12.2022 року № 181, від 01.12.2022 року № 182, від 05.12.2022 року № 193, від 05.12.2022 року № 202, від 14.12.2022 року № 229 до ціни договорів включено суму ПДВ, що становить 78 880 грн 08 коп.

З матеріалів справи вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 на виконання умов вказаних договорів оплатила поставлений ФОП Бузівським С.А. товар на загальну суму 473 280 грн 50 коп., у тому числі ПДВ - 78 880 грн 08 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями з відмітками банківської установи про оплату, а саме:

- від 08.04.2022 року № 361 на загальну суму 16 920 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 2 820 грн 00 коп.;

- від 21.04.2022 року № 403 на загальну суму 19 660 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 3 276 грн 80 коп.;

- від 24.05.2022 року № 525 на загальну суму 40 718 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 6 786 грн 40 коп.;

- від 26.05.2022 року № 533 на загальну суму 22 620 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 770 грн 00 коп.;

- від 01.06.2022 року № 552 на загальну суму 5 247 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 874 грн 60 коп.;

- від 13.06.2022 року № 622 на загальну суму 37 248 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 6 208 грн 80 коп.;

- від 01.07.2022 року № 695 на загальну суму 7 395 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 1 232 грн 60 коп.;

- від 08.07.2022 року № 695 на загальну суму 7 249 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 1 208 грн 20 коп.;

- від 19.07.2022 року № 763 на загальну суму 2 654грн 40 коп., в тому числі ПДВ 442 грн 40 коп.;

- від 04.10.2022 року № 1046 на загальну суму 6 840 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 1 140 грн 00 коп.;

- від 07.10.2022 року № 1080 на загальну суму 9 951 грн 10 коп., в тому числі ПДВ 1 658 грн 52 коп.;

- від 12.10.2022 року № 1084 на загальну суму 5 899 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 983 грн 20 коп.;

- від 24.10.2022 року № 1122 на загальну суму 14 157 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 2 359 грн 60 коп.;

- від 30.11.2022 року № 1322 на загальну суму 60 768 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 10 128 грн 00 коп.;

- від 30.11.2022 року № 1323 на загальну суму 23 234 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 3 872 грн 40 коп.;

- від 01.12.2022 року № 1331 на загальну суму 11 031 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 1 838 грн 63 коп.;

- від 01.12.2022 року № 1332 на загальну суму 4 522 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 753 грн 80 коп.;

- від 05.12.2022 року № 1342 на загальну суму 102 741 грн 60 коп., в тому числі ПДВ 17 123 грн 60 коп.;

- від 08.12.2022 року № 1409 на загальну суму 16 435 грн 20 коп., в тому числі ПДВ 2 739 грн 20 коп.;

- від 15.12.2022 року № 1517 на загальну суму 57 984 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 9 664 грн 00 коп.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 року № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів ля заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

13.02.2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась із листом-вимогою № 3/514 до ФОП Бузівського С.А. про повернення сплачених у 2022 році коштів, тобто у період дії воєнного стану, у виді податку на додану вартість за вказаними договорами поставки товарів у розмірі 78 880,08 грн., на який останній 20.02.2023 року фактично повідомив, що намір повернення коштів у нього відсутній.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідач не повернув безпідставно отримані кошти, у зв`язку із чим прокурор звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи частини 1 статті 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин 1, 3 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У даних правовідносинах можливо припустити, що спірні договори могли бути укладені сторонами без включення до них умов щодо ПДВ. При цьому, суд зауважує, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 року у справі № 910/12764/20.

Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

Згідно із підпунктом г) підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

02.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

Так, відповідно до пунктів 1, 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

У постанові Кабінету Міністрів України № 178 зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено поняття "мобілізаційні завдання (замовлення)", якими є окремі вимоги мобілізаційного плану щодо номенклатури, обсягів виробництва необхідної продукції, утворення і підготовки до розгортання спеціальних формувань, а також затверджені в установленому порядку першочергові заходи мобілізаційної підготовки, які доводяться для виконання до центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

До підприємств, установ і організацій, що залучаються до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), мобілізаційні завдання (замовлення) доводяться на підставі затверджених основних показників мобілізаційного плану і договорів (контрактів), що укладаються в порядку, передбаченому законодавством.

У свою чергу вимоги щодо укладання договорів на виконання мобілізаційних завдань визначені постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2018 року № 1043-0039 "Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період". Відповідно до зазначеної постанови визначено відповідних виконавців мобілізаційних завдань щодо постачання певних видів товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань.

В той час, прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні договори, укладені між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Бузівським С.А., відносяться до договорів з метою виконання мобілізаційних завдань.

У листі Державної податкової служби України від 29.07.2022 року № 8271/6/99-00-21-03-02-06 контролюючий орган надав відповіді на ряд питань, щодо застосування до операцій з постачання запасних частин та комплектуючих до транспортних засобів нульової ставки податку на додану вартість з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану", зокрема:

- Щодо питання 2. Стаття 14 розділу І Кодексу не містить визначення терміну "забезпечення транспорту". В зв`язку з цим ДПС рекомендує звернутися за відповідним роз`ясненням до Міністерства оборони України, як до головного органу у системі органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

- Щодо питання 4. Нормами підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови № 178 не визначено ні переліку товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, ні переліку кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015 чи кодів УКТ ЗЕД.

Міністерством оборони України не надано жодних роз`яснень щодо поняття "забезпечення транспорту", а законодавством не визначено ні переліку товарів для забезпечення транспорту, ні переліку кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015 чи кодів УКТ ЗЕД.

Суд відзначає, що прокурором не доведено, а судом не встановлено на підставі зібраних в матеріалах справи доказів існування обставин, якими було мотивовано звернення до суду з вимогами про визнання недійсним п. 1.2. договорів від 06.04.2022 року № 4, від 18.04.2022 року № 8, від 24.05.2022 року № 34, від 26.05.2022 року № 35, від 01.06.2022 року № 38, від 08.06.2022 року № 44, від 01.07.2022 року № 58, від 07.07.2022 року № 64, від 19.07.2022 року № 65, від 04.10.2022 року № 82, від 07.10.2022 року № 83, від 12.10.2022 року № 87, від 24.10.2022 року № 105, від 28.11.2022 року № 173, від 28.11.2022 року № 174, від 01.12.2022 року № 181, від 01.12.2022 року № 182, від 05.12.2022 року № 193, від 05.12.2022 року № 202, від 14.12.2022 року № 229 та зобов`язання ФОП Бузівського С.А. повернути Військовій частині НОМЕР_1 сплачену суму податку на додану вартість в розмірі 78 880 грн 08 коп., а саме наявності правових підстав для звільнення спірної операції поставки товарів за вказаними договорами від оподаткування податком на додану вартість в силу приписів підпункту г) підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України.

Відтак, за відсутності будь-якого іншого обґрунтування прокурором його доводів щодо наявності підстав для визнання п. 1.2 спірних договорів в частині включення до загальної суми договору податку на додану вартість у розмірі 78 880 грн 08 коп. згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України та зобов`язання ФОП Бузівського С.А. повернути Військовій частині НОМЕР_1 грошові кошти у наведеній сумі згідно ст. 1212 ЦК, суд, враховуючи такі основні засади (принципи) господарського судочинства як: змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність, приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, прокурором всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві.

За результатами з`ясування обставин, на які прокурор посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця Бузівського Сергія Андрійовича про визнання недійсними договорів в частині та стягнення сплаченого ПДВ в сумі 78 880 грн 08 коп.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову, Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було сплачено 56 364 грн 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 12 червня 2023 року № 582 на суму 5 368 грн 00 коп. та платіжною інструкцією від 26 червня 2023 року № 650 на суму 50 996 грн 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 56 364 грн 00 коп. згідно статті 129 ГПК України залишаються за Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2023 року.

Суддя Політика Н.А.