РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2023Справа № 910/11465/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес», м. Київ

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 357 741,19 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (далі - ТзОВ «Еквівес»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»/відповідач) про стягнення 357 741,19 грн, у тому числі: 356 313,97 грн - інфляційних втрат та 1 427,22 грн - 0,1% річних, у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором №ДОН/НХ-21248/НЮ-В від 30.06.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.07.2023 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.07.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому АТ «Українська залізниця» не заперечує, що здійснило оплату поставленого позивачем товару із порушенням строку, встановленого договором, при цьому вказує, що таке порушення виникло не з вини відповідача, а внаслідок настання обставин непереборної сили, зокрема, збройної агресії Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим АТ «Українська залізниця» вважає, що звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором на підставі розділу 9 договору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (далі - постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець) укладено договір №ДОН/НХ-21248/НЮ-В, предметом якого є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною чинного договору.

Згідно п. 4.1. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до прийняття товару.

Товар має бути поставлений постачальником протягом 10 робочих днів від дати отримання рознарядки на поставку товару (п. 4.4. договору).

У відповідності до п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (додаток 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця СРТ.

В п. 6.3. договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.6.4. договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі в термін не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної у Державному реєстрі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару. Якщо постачальник не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої нереєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані покупцем товари починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку, покупець має право притримати оплату/и постачальнику до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по цьому договору, якщо вони доведуть, що таке невиконання сталося внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Під форс-мажорними обставинами розуміється зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на час підписання цього договору, виникли незалежно від волі сторін, про виникнення яких сторони не могли знати та діям яких сторони не могли перешкоджати за допомогою способів та засобів, застосування яких у конкретній ситуації справедливо вимагати та зажадати від сторони, що підпала під вплив форс-мажорних обставин. Форс-мажорними обставинами є, в тому числі, воєнні дії (п. 9.2. та п. 9.3. договору).

Відповідно до п. 9.4. договору строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається при виникненні обставин, зазначених в п. 9.1., п. 9.2., п. 9.3. цього договору, на час, протягом якого зазначені обставини будуть діяти.

Згідно п. 9.5. договору сторона, яка попала під дію форс-мажорних обставин та в результаті цього не може виконати зобов`язання за цим договором, зобов`язана терміново, не пізніше трьох календарних днів з моменту їх виникнення, в усній або письмовій формі повідомити про це другу сторону.

Факт наявності та термін дії форс-мажорних обставин підтверджується документом виданим компетентним органом державної влади України або компетентними підприємствами, установами, організаціями за місцем знаходження сторони, на яку вплинули форс-мажорні обставини.

В п. 11.2. договору сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного виконання своїх обов`язків (п. 16.1. договору).

Крім того, на виконання умов договору, сторонами підписано Специфікацію на поставку товару - Електростанція дизельна ТР6500DGE.

29.12.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 437 072,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-1744 від 29.12.2021.

05.01.2022 в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстровано податкову накладну за № на загальну суму 1 437 072,00 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 239 512,00 грн.

Отже, згідно з умовами п. 4.1. договору оплата за поставлений товар передбачалась до 09.03.2022, проте, АТ «Українська залізниця» розрахувалося з позивачем з порушенням встановленого строку, зокрема:

31.01.2023 платіжним дорученням № 45950 здійснено оплату на суму 359 268,00 грн;

16.02.2023 платіжним дорученням № 83020 здійснено оплату на суму 359 268,00 грн;

20.03.2023 платіжним дорученням № 150402 здійснено оплату на суму 359 268,00 грн;

24.04.2023 платіжним дорученням № здійснено оплату на суму 359 268,00 грн.

За вказаних обставин, зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просить суд на підставі п. 11.2. договору стягнути з АТ «Українська залізниця» 0,1% річних від простроченої суми у розмірі 1 427,22 грн та інфляційні втрати в сумі 356 313,97 грн, нараховані за період з 10.03.2022 по 23.04.2023.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, судом вище встановлено, що 30.06.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір №ДОН/НХ-21248/НЮ-В, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 437 072,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-1744 від 29.12.2021 та не заперечується АТ «Українська залізниця».

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п. 6.4. договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі в термін не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної у Державному реєстрі.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2022 позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано за № податкову накладну на загальну суму 1 437 072,00 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 239 512,00 грн, таким чином оплата за поставлений товар мала бути здійснена до 09.03.2022.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався з порушенням вказаного строку, зокрема, АТ «Українська залізниця» здійснено оплату 31.03.2023 на суму 359 268,00 грн, 16.02.2023 на суму 359 268,00 грн, 20.03.2023 на суму 359 268,00 грн та 24.04.2023 на суму 359 268,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується відповідачем.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено оплату відповідачем за поставлений товар з порушенням строку, встановленого договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, в п. 11.2. договору сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Судом враховано, що сторони погодили інший розмір процентів річних від простроченої суми, ніж встановлено у ст. 625 ЦК України, відповідно розрахунок здійснено у відповідності до п. 11.2. договору.

Отже, суд перевірив надані позивачем розрахунки 0,1% річних та інфляційних втрат, і встановив, що їх розрахунок обчислено арифметично вірно, що має наслідком їх задоволення у повному обсязі.

Водночас, судом не приймаються до уваги доводи АТ «Українська залізниця» про звільнення останнього від відповідальності за порушення строків оплати за поставлений товар у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, з огляду на таке.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента воєнний стан неодноразово продовжено, зокрема, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб.

Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 15.11.2023.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Так, пунктом 9.1. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по цьому договору, якщо вони доведуть, що таке невиконання сталося внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Разом із тим, згідно п. 9.5. договору сторона, яка попала під дію форс-мажорних обставин та в результаті цього не може виконати зобов`язання за цим договором, зобов`язана терміново, не пізніше трьох календарних днів з моменту їх виникнення, в усній або письмовій формі повідомити про це другу сторону.

З наведеного вбачається, що в п. 9.5. договору сторони погодили, що сторона яка підпала під дію форс-мажорних обставин та в результаті цього не може виконати зобов`язання за цим договором, зобов`язана терміново, не пізніше трьох календарних днів з моменту їх виникнення повідомити іншу сторону, однак, АТ «Українська залізниця» не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у будь-який спосіб, передбачений п. 9.5. договору, повідомило позивача про настання форс-мажорних обставин.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094, місто Київ, вулиця Гната Хоткевича, будинок 8, офіс 199; ідентифікаційний код 37502259) 1 427 (одну тисячу чотириста двадцять сім) грн 22 коп. - 0,1% річних, 356 313 (триста п`ятдесят шість тисяч триста тринадцять) грн 97 коп. - інфляційних втрат та 5 366 (п`ять тисяч триста шістдесят шість) грн 12 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук