ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/19417/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021

у справі № 910/19417/20 (суддя: Васильченко Т.В.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 66 476,58 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» про стягнення 66 476,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (балансоутримувачем якого є ДП «МА «Бориспіль») №1749 від 04.01.2016, укладеного між відповідачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 48974,65 грн, пеню у розмірі 3482,51 грн, штраф у розмірі 12560,85 грн, 3% річних у розмірі 811,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 647,06 грн.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20 позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» про стягнення 66 476,58 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» основний борг у розмірі 25 746 грн 89 коп., пеню у розмірі 930 грн 65 коп., штраф у розмірі 7 682 грн 99 коп., 3% річних у розмірі 192 грн 81 коп., інфляційні втрати у розмірі 105 грн 09 коп. та судовий збір у розмірі 1095 грн 91 коп. Вирішено видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

У решті позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, встановивши наявність обов`язку у відповідача зі сплати орендної плати у розмірі 50% відсотків від суми нарахованої орендної плати у період з 12.03.2020 по липень 2020 року включно, що в свою чергу вплинуло на розмір пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

1.3. короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20 скасувати в частині відмови у стягненні 23 227,76 грн основного боргу, 2 551,86 грн пені, 4 877,86 грн штрафу, 618,70 грн 3% річних, 541,97 грн інфляційних втрат та 1 006,09 грн витрат по сплаті судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у вказаній частині.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Ухвалою суду поновлено Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/19417/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» у справі №910/19417/20 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою суду поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20 та відкрито апеляційне провадження у справі №910/19417/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19417/20. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження після надходження матеріалів справи.

Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/19567/20.

У подальшому, до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

До канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

До канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» надійшло клопотання про прийняття доказів.

2.2. узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» вважає, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» обґрунтована наступними доводами:

- як на момент виникнення між позивачем та відповідачем спірних правовідносин за договором, так і на момент винесення оскаржуваного рішення, зміни до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі додатку № 2 до Постанови № 611 у відповідному порядку сторонами не вносились;

- п. 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не поширюється на відповідача, оскільки господарська діяльність даного товариства впродовж дії карантину здійснювалась з використанням орендованого майна в повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» обґрунтована наступними доводами:

- всупереч постанові КМУ від 15.07.2020 № 611 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та позивач не здійснило перерахунок орендної плати;

- оскільки у даному випадку мало місце прострочення кредиторів, то відсутні підстави для нарахування пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат;

- позивач не є підписантом договору оренди, а також не є стороною договору оренди, а тому, за твердженням відповідача, договір оренди не може вважатись правочином, вчиненим у письмовій формі, щодо забезпечення 30 % орендної плати штрафом та пенею на підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» у поданому відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечило проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи, що позивач помилково зазначає, що постанова КМУ №611 не визначає, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено перерахунок орендної плати, а зменшення розміру орендної плати в силу положень вказаної постанови не передбачає внесення змін до договору.

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях своїм процесуальним правом на надання суду пояснень не скористалось.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» про прийняття доказів судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведеного вбачається, що законодавець встановив чіткий порядок та строки подання доказів та подання заяв чи клопотань.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, на які посилається учасник справи, зокрема відповідач, в обґрунтування своєї позиції, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подати такі докази разом з відзивом на позовну заяву.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - на відповідача).

Відповідач на стадії апеляційного розгляду справи просить суд долучити до матеріалів справи та врахувати при розгляді додатковий договір №6 від 25.05.2021 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 04.01.2016 №1749.

При цьому, скаржник не просить суд поновити пропущений строк на подання відповідних доказів.

З урахуванням того, що доказ, який відповідач просить суд долучити до матеріалів справи, датований 25.05.2021, у той час як оскаржуване рішення у справі прийнято 25.03.2021, тобто пізніше, ніж винесене рішення, з огляду на відсутність клопотання скаржника про визнання поважними причин неподання нових доказів та відповідно поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про прийняття нових доказів на стадії апеляційного провадження, а тому наданий відповідачем доказ не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

04.01.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (далі - орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1749 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого (в редакції додаткового договору №3 від 27.03.2019 до договору), орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №247 загальною площею 16,4 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D», що розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.10.2018 і становить за незалежною оцінкою 1234700,00 грн без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення офісу (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 3.2 договору (в редакції додаткового договору №3 від 27.03.2019 до договору) орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший базовий місяць оренди жовтень 2018 - 18520,50 грн без ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з положеннями п. 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

За умовами п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3 договору визначено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 договору), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Умовами пункту 5.19 договору сторони передбачили, що орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом п`яти днів з дати його отримування або надати в цей строк вмотивовану відмову, від його підписання. Якщо протягом п`яти днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Договір укладено строком на один рік, що діє з 04.01.2016 до 03.01.2017 включно (п. 10.1 договору). Додатковими договорами до договору сторони неодноразово продовжували термін дії договору, зокрема, відповідно до додаткового договору №5 від 11.02.2020 продовжено термін дії договору на 1 рік до 03.01.2021 включно.

За актом приймання-передачі від 04.01.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення №247 загальною площею 16,4 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D» (далі - майно), що розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, до сплати за оренду нерухомого майна за період лютий-липень 2020 року включно позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури №76/248 від 29.02.2020 на суму 23613,10 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 9838,79 грн; №76/487 від 31.03.2020 на суму 23802,00 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 9917,50 грн; №76/728 від 30.04.2020 на суму 23992,42 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 9996,84 грн; №76/909 від 31.05.2020 на суму 24064,39 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 10026,83 грн; №76/1115 від 30.06.2020 на суму 24112,52 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 10046,88 грн; №76/1273 від 31.07.2020 на суму 23967,85 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 9986,60 грн та акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору від 29.02.2020 на суму 23613,10 грн, від 31.03.2020 на суму 23802,00 грн, від 30.04.2020 на суму 23992,42 грн, від 31.05.2020 на суму 24064,39 грн, від 30.06.2020 на суму 24112,052 грн та від 31.07.2020 на суму 23967,85 грн.

Відповідач вказані вище акти приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020 та від 31.07.2020 згідно договору №1749 від 04.01.2016 підписав із запереченнями, виклавши їх у листах №01-10.1-194 від 17.04.2020, №01-10.1-228 від 19.05.2020, №01-10.1-256 від 15.06.2020, №01-08-305 від 22.07.2020 та №01-10.1-363 від 19.08.2020.

Свою незгоду відповідач обґрунтував тим, що чинне законодавство, а саме ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відтак, враховуючи, що з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, а основною діяльністю відповідача є надання послуг з наземного обслуговування авіаперевізникам, ТОВ «Інтеравіа» не мало змоги, починаючи з моменту закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення використовувати майно, орендоване у РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях за цільовим призначенням.

На вказані листи позивачем було надано відповіді №19-22/1-301 від 23.06.2020, №03-22-102 від 12.08.2020 та №25-22-282 від 11.09.2020, у яких зазначено щодо необхідності звернення до орендодавця за роз`ясненнями, врегулювання цього питання лише після прийняття урядом постанови про порядок сплати орендної плати у період дії карантину, звернення до орендодавця з проханням укласти додаткові договори про внесення змін до договору в частині зменшення орендної плати та очікування відповіді на вказане звернення.

У зв`язку з неоплатою виставлених рахунків позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №35-28/5-58 від 10.06.2020 з вимогою погасити заборгованість у місячний строк за визначеними реквізитами.

У відповідь на вказані вимоги відповідач листом №01-10.1-326 від 07.08.2020 зазначив про наявність обставин (у зв`язку з запровадженням карантинних заходів на території України) для звільнення від сплати орендної плати з 18.03.2020 по 15.06.2020 на підставі частини 6 статті 762 ЦК України та нарахування орендної плати у розмірі 50% починаючи з 15.06.2020.

Претензією №35-28/5-160 від 14.09.2020 позивач повторно висловив вимогу сплатити заборгованість за отримані послуги у лютому-липні 2020 року в сумі 59813,44 грн та зазначив про відсутність у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як балансоутримувача, підстав для внесення змін до договору щодо розміру орендної плати, звільнення від оплати згідно з положеннями ч. 6 ст. 762 ЦК України, у зв`язку з чим це питання належить узгоджувати з орендарем, та повідомлено про необхідність комісійного обстеження приміщення та складання акту неможливості використання орендованого майна.

Посилаючись на те, що відповідачем взяті на себе за договором зобов`язання виконані належним чином шляхом виставлення відповідачу рахунків на оплату та надання актів приймання-здачі виконаних послуг, тоді як відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату орендної плати за березень - липень 2020 року своєчасно та у повному обсязі не здійснив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог зазначає про відсутність у нього обов`язку вносити орендну плату у період з 18.03.2020 по 14.06.2020, так як у зв`язку з введенням карантину термінал «D», у якому відповідач орендує нерухоме майно, було закрито, а тому він не міг використовувати предмет оренди, а у відповідності до ч.6 ст. 762 ЦК України це є підставою для звільнення його від орендної плати. При цьому, зазначає про наявність підстав для зменшення орендної плати в повному обсязі у зв`язку з тим, що після введення карантину на території України, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповненні пунктом 14, за яким плата за користування нерухомим майном підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, зазначивши про відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати оренду плату, натомість як дійшовши до висновків про наявність підстав для зменшення орендної плати на 50 % з дати введення карантину на підставі постанови КМУ № 611, також здійснивши перерахунки з урахуванням вказаного розміру пені, 3% річних, інфляційних нарахувань та штрафу.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, судова колегія зазначає наступне.

Щодо підстав для нарахування орендних платежів у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно.

Посилаючись на положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідач зазначає, що, ТОВ «Інтеравіа» не мало змоги, починаючи з моменту закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення використовувати майно, орендоване у РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях за цільовим призначенням, а тому відсутні підстави для нарахування орендних платежів у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 року.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 3.6 договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з орендної плати за договором на момент розгляду справи настав.

Умовами ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, це така обставини за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 910/10657/19, № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №910/10657/19 та від 05.06.2018 у справі №905/1601/17.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: « 14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-IX від 13.04.2020, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: « 14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 №692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: « 14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді».

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 №228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» заборонено з 12 год. 00 хв. 24.03.2020 до 22.05.2020 прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою та прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» №392 від 20.05.2020 установлено, що на період дії карантину забороняється прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, а також перевезення членів екіпажів морських та річкових суден, що прямують до/з місця своєї роботи, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством.

Даною постановою також установлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Як вбачається з умов пунктів 1.1 та 1.2 договору, предметом оренди є державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №247 загальною площею 16,4 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D», що розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», яке згідно з п. 1.2 договору передається в оренду з метою розміщення офісу.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач посилається на рішення ДП «МА «Бориспіль» про переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F», у зв`язку з чим відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Інтеравіа» №27 від 17.03.2020 було тимчасово зупинено діяльність ТОВ «Інтеравіа» з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі «D» та наказом генерального директора ТОВ «Інтеравіа» №29 від 31.03.2020 у ТОВ «Інтеравіа» встановлено простій з 04.04.2020 по 24.04.2020, який продовжено до стабілізації ситуації та дозволу державних органів на початок відновлення авіасполучення в країні та світі згідно з наказом №31 від 24.04.2020.

Однак, судова колегія з наявних матеріалів справи дійшла висновків, що останні не містять належних доказів підтвердження заборони на використання орендованого приміщення та відповідно здійснення господарської діяльності.

Також суд звертає увагу, що обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F» не позбавляло відповідача права доступу до орендованого приміщення та розміщеного у ньому майна відповідача.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, надана роздруківка з сайту позивача про закриття терміну «D» Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не є належним доказом обмеження відповідача у реалізації можливості використання працівниками відповідача орендованого приміщення та знаходження в орендованому приміщенні майна відповідача.

Разом з тим, судом відхиляються посилання відповідача на положення пункту 39 розділу ІІІ Правил охорони повітряних суден та інших об`єктів цивільної авіації, забезпечення контролю доступу до них, затверджених наказом Державної авіації України №1017 від 07.08.2019 (далі - Правила), статті 1 Положення про перепустки ДП «МА «Бориспіль» від 04.03.2019 (далі - Положення), з урахуванням яких відповідач стверджував, що працівникам ТОВ «Інтеравіа» було заборонено перебувати в орендованому приміщення без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу. Так, згідно пункту 39 наведених Правил, забороняється залишатися працівникам без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу на території контрольованої зони суб`єкта авіаційної діяльності та його об`єктах після закінчення робочого часу (зміни) або проходити на об`єкти в неробочий час, а згідно статті 1 Положення контрольована зона - робоча площа аеропорту, прилегла до неї територія та розташовані поблизу будівлі або їх частини, доступ до яких контролюється.

Однак, жодних належних доказів позбавлення відповідача можливості доступу до орендованого приміщення та користування ним у робочий час, а також заборони доступу відповідачу до орендованого приміщення, - відповідачем суду не надано.

Крім того, на підтвердження неможливості користування орендованим приміщенням в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно та наявності підстав для звільнення від орендної плати у цей період відповідач посилається на Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-20-1458, яким Торгово-промислова палата України засвідчила неможливість користування державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням №247 загальною площею 16,4 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D», що розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1749 від 04.01.2016 у період з 17 березня 2020 року по 14 червня 2020 року.

Отже, судом не встановлено тих обставин, з якими закон, зокрема положення ст. 762 ЦК України та п. 14 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України пов`язують можливість звільнення відповідача від обов`язку сплачувати орендну плату.

Крім того, на підтвердження неможливості користування орендованим приміщенням в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно та наявності підстав для звільнення від орендної плати у цей період відповідач посилається на Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-20-1458, яким Торгово-промислова палата України засвідчила неможливість користування державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням №247 загальною площею 16,4 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D», що розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1749 від 04.01.2016 у період з 17 березня 2020 року по 14 червня 2020 року.

Натомість, наведений сертифікат видано Торгово-промисловою палатою України 21.08.2020 на звернення відповідача №01-12-350 від 13.08.2020, тобто вже після завершення періоду, стягнення заборгованості за який є предметом спору у даній справі, а умовами договору сторонами не передбачено умов та підстав звільнення від обов`язку оплати орендної плати, у т.ч. з підстав настання форс-мажорних обставин.

Слід наголосити, що саме лише посилання відповідача на те, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановлення Урядом України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ «Інтеравіа», як підприємство, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, тимчасово призупинило виробничу діяльності, оголосило простій, не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного нерухомого майна, оскільки має бути оцінено неможливість саме фактичного використання орендованого майна відповідачем у сукупності з усіма обставинами.

Зокрема, має бути доведено об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає, чого в даному випадку відповідач не довів.

Разом з цим, відповідно до договору орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Фонд державного майна України листом №10-16-8306 від 30.04.2020 «Щодо деяких питань реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно: по-перше, встановити, чи поширюються заборони, встановлені Постановою, на вид діяльності орендаря, що ним здійснюється на орендованому майні відповідно до визначеного договором оренди цільового призначення такого майна; по-друге, отримати докази фактичного не здійснення орендарем забороненого виду діяльності на орендованому майні. З метою отримання таких доказів орендодавцю разом із балансоутримувачем орендованого майна (або самостійно, якщо майно не має балансоутримувача або обліковується на балансі орендаря) належить здійснити комісійні обстеження об`єктів оренди відповідно до договорів з метою засвідчення того, що орендар не користується орендованим майном під час дії карантину, про що скласти акт (звіт). На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження, орендодавець ухвалює рішення про звільнення орендаря від сплати за оренду на період карантину.

Отже, для реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем листів, було реалізоване.

При цьому, будь-яких доказів проведення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування факту призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано.

Відтак, оцінивши доводи сторін та надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не доведено наявності безумовних підстав відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України для звільнення його від сплати орендної плати у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно, що становить частину спірного періоду у даній справі.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо незастосування судом норм ч. 6 статті 762 ЦК України.

Щодо підстав для зменшення розміру орендної плати на 50 % з урахуванням положень постанови КМУ №611.

Позивач вважає, що правові підстави для застосування Постанови КМУ №611 наявні лише з моменту внесення відповідних змін до умов договору, а такі зміни сторонами договору не вносились.

Постановою Кабінету Міністрів України »Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так, пунктом 1 постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому, визначено, орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Враховуючи зазначене, від орендної плати звільняються лише ті орендарі, що зазначені у додатку № 1 до Постанови № 611.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №50-02.20-4808 від 30.11.2020 щодо нарахування орендної плати на період дії карантину, адресованим позивачу та відповідачу зазначено, що враховуючи заяву відповідача від 20.03.2020 №01-08-165, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом розглядався ряд спорів за позовами Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення заборгованості з орендної плати та у постановах від 26.06.2021 у справі №910/13397/20 та від 20.10.2021 у справі №911/3067/20 сформовані правові позиції щодо застосування положень Постанови КМУ №611, згідно яких:

- за змістом пункту 1 додатку № 2 до Постанови КМУ № 611 «Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків», до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів;

- за договором оренди орендодавцем державного майна є РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець;

- оскільки Постанова КМУ №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених п. 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Колегія суддів відхиляє твердження позивача про те, що реалізація зниження орендної плати можлива лише у разі внесення відповідних змін до договору оренди, оскільки положеннями Постанови № 611 нарахування орендної плати у розмірі 50 % від суми встановленої орендної плати за користування нерухомим державним майном не ставиться в залежність від необхідності внесення змін до договору оренди.

За наведених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача наявний обов`язок зі сплати орендної плати у розмірі 50% відсотків від суми нарахованої орендної плати у період з 12.03.2020 по липень 2020 року включно, з огляду на заявлений до стягнення період, з яких у відповідності до умов договору належні до сплати на користь позивача 30% відсотків та ПДВ, а отже у період за лютий 2020 орендна плата на користь балансоутримувача становить у розмірі 9838,79 грн, з 01.03.2020 по 11.03.2020 без наявності підстав для зменшення склала 3519,12 грн, за період з 12.03.2020 по 31.03.2020 належною до сплати є орендна плата у розмірі 3199,19 грн, за квітень 2020 року - 4998,42 грн, за травень 2020 року - 5013,42 грн, за червень 2020 року - 5023,44 грн, липень 2020 року - 4993,30 грн. Відтак, загальна сума заборгованості відповідача за договором за спірний період з лютого по липень 2020 року включно перед позивачем становить 36585,68 грн.

При цьому, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині здійснення оплати за користування нерухомим майном у період з лютого 2020 по липень 2020 у повному обсязі не здійснив, сплативши лише 10838,79 грн, що не заперечується сторонами у справі.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної та повної оплати за користування нерухомим майном, а також з огляду на висновки суду щодо зменшення розміру орендної плати у період з 12.03.2020 по липень 2020, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог у розмірі 25746,89 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу.

Згідно із пунктом 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендних платежів, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 3.7 та 3.8 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 3482,51 грн та штраф у розмірі 21% за прострочення платежу не менше ніж три місяці від суми заборгованості у розмірі 12560,85 грн.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Разом з цим, як вже було зазначено судом, у листі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №50-02.20-4808 від 30.11.2020 щодо нарахування орендної плати на період дії карантину, адресованому позивачу та відповідачу зазначено, що враховуючи заяву відповідача від 20.03.2020 №01-08-165, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист отримано відповідачем - 09.12.2020 за №01-08-207, а отже саме з 09.12.2020 відповідач був обізнаний про розмір орендної плати, який підлягав сплаті за договором та не був позбавлений можливості сплатити орендну плату за договором.

Водночас, з огляду на наявний спір щодо розміру орендної плати, що вбачається із листування сторін протягом тривалого часу, зокрема позивачем листом №19-22/1-301 від 23.06.2020 надано відповідь на лист відповідача, в якій зазначено, що відповідно до листа Фонду державного майну України від 30.04.2020 №10-16-8306, заяви орендарів на зменшення орендної плати можуть бути задоволенні за умови затвердження Кабінетом Міністрів України постанови «Про деякі питання орендної плати за державне майно під час дії карантину». Окрім того, у листі-відповіді позивача №03-22-102 від 12.08.2020 на звернення відповідача вказано, що перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від регіонального відділення. У відповіді №25-22-282 віл 11.09.2020 на лист відповідача, позивач зазначив, що перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від регіонального відділення або відповідного документу (лист, додатковий договір).

Таким чином, протягом тривалого часу між сторонами відбувалося листування у зв`язку з відсутністю єдності щодо порядку та наявності підстав для зменшення розміру орендної плати, та відповідно відсоткового співвідношення такого зменшення.

У даному випадку, у зв`язку з відсутністю визначеності щодо розміру зменшення орендної плати між учасниками справи, відповідач до отримання 09.12.2020 листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №50-02.20-4808 від 30.11.2020 щодо розміру нарахування орендної плати на період дії карантину, був позбавлений можливості самостійно визначити розмір орендної плати належний до сплати за договором у період з 12 березня 2020 року по липень 2020 року включно, в зв`язку з чим, мало місце прострочення кредитора.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення пеню до 26.11.2020, а лист третьої особи отримано відповідачем лише 09.12.2020, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені нарахованої лише на суму орендної плати за лютий 2020 року та з 01 по 11 березня 2020, належної до сплати на користь позивача.

При цьому, судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку пені не враховані приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 930,65 грн, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 12560,85 грн, що нарахований у відповідності до умов пункту 3.8 договору є частково обґрунтованими у розмірі 7682,99 грн (26746,89+9838,79*215), оскільки за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 26746,89 грн, більше ніж три місяці, враховуючи дату отримання листа третьої особи № 50-02.20-4808 від 30.11.2020, а орендна плата за лютий 2020 року у розмірі 9838,79 грн, сплачена лише 16.09.2020. В іншій частині цих позовних вимог за висновком суду належить відмовити.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 647,06 грн та 3% річних в розмірі 811,51 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, що, за розрахунком суду, складає інфляційні втрати у розмірі 105,09 грн та 3% річних у розмірі 192,81 грн, з урахуванням висновків суду про довготривалу невизначеність відносно відповідача щодо належного розміру орендної плати (звільнення від орендної плати чи зменшення розміру орендної плати).

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Відповідачем порушено взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного внесення орендної плати, що зумовило порушення прав позивача, які підлягають захисту.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог та відповідно про наявність підстав для їх часткового задоволення.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою нерухомого майна, що належить до державної власності, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути, зокрема і нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначає, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін «кредитор» у ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в ч. 4 ст. 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Судом відхиляються посилання позивача на необхідність укладання додаткової угоди, оскільки Постанова КМУ №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод.

Доводи відповідача про наявність підстав для звільнення його від сплати орендної плати у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 судом відхиляються, оскільки відповідачем не доведено наявності безумовних підстав відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України для звільнення його від сплати орендної плати у вказаний період.

Твердження відповідача про те, що у даному випадку відсутні підстави нарахування пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки мало місце прострочення кредитора у зв`язку із неправомірним не зменшенням розміру орендної плати, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідачем не доведено обставин, які б свідчити про прострочення позивача (кредитора) та наявність його вини, які могли бути підставою для зменшення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України.

Усі інші доводи та міркування скаржників, окрім зазначених вище, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі № 910/19417/20 підлягає залишенню без змін.

Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі № 910/19417/20 задоволенню не підлягають.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржників.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі № 910/19417/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі № 910/19417/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова