ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 915/220/13-г(915/1465/21)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

за участі секретаря Дюльгер І.М..

та представників стрін:

позивач: ліквідатор УНСП "Алкор" арбітражний керуючий Капінус А.А.;

від відповідачів представники не з`явилися;

від третьої особи: Дядюренко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 915/220/13-г(915/1465/21)

за позовом ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства «Алкор» арбітражного керуючого Капінуса А.А. (адреса листування: а/с 55, м. Миколаїв, 54017; ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

який діє від імені та в інтересах банкрута: Українсько-німецького спільного підприємства «Алкор» (; пров. Павлова, 3-В, кв. 1, м. Миколаїв, 54022);

до відповідача-1: ОСОБА_1 (ОСОБА_1), громадянки Федеративної Республіки Німеччина (АДРЕСА_2 (АДРЕСА_2);

відповідача-2: Вільнянської міської ради (; вул. Бочарова, буд. 4, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002; ел.пошта: );

третя особа на стороні позивача (кредитор у справі № 915/220/13-г про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства «Алкор»): Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (; вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070; ел.пошта: )

про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність

у межах справи № 915/220/13-г про банкрутство УНСП «Алкор»

В С Т А Н О В И В:

Господарського суду Миколаївської області розглядається справа № 915/220/13-г про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства (УНСП) "Алкор".

Наразі у справі здійснюється процедура ліквідації.

Ліквідатор УНСП "Алкор" Капінус А.А. в межах справи № 915/220/13-г про банкрутство УНСП "Алкор" звернувся до суду із позовною заявою вих. № 02-02/326 від 29.09.2021 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність боржника.

Позов мотивований тим, що до порушення справи про банкрутство № 915/220/13-г, а саме в серпні 2010 року по нікчемному правочину з власності УНСП "Алкор" вибуло нерухоме майно, яке необхідно витребувати у власність банкрута для задоволення вимог кредиторів.

21.10.2019 введено у дію Кодекс України з процедур банкрутства, згідно ч.2 Прикінцевих і Перехідних Положень якого, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність з цього моменту.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Ухвалою від 05.10.2021 вказану позовну заяву судом прийнято до розгляду в межах провадження у справі № 915/220/13-г про банкрутство УНСП "Алкор" (), відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер 915/220/13-г(915/1465/21), ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.11.2021.

Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"(АТ "ПУМБ") до суду 18.10.2021 подано заяву про відвід судді Господарського суду Миколаївської області Давченко Т.М. від розгляду позовної заяви ліквідатора УНСП "Алкор" Капінуса А.А. у справі у справі № 915/220/13-г(915/1465/21) про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність. Банк, посилаючись на приписи п.5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, вказує на упередженість судді щодо спорів у справі про банкрутство, пов`язаних з поверненням предмету іпотеки Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у власність боржника. Вказує, що процесуальна поведінка судді викликає у Банку обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності по відношенню до кредитора та щодо розгляду позовної заяви, поданої ліквідатором. Підставами для відводу Банк зазначає скасування чи зміну інших судових рішень, винесених у даній справі, стосовно нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці Банку та було відчужене.

Ухвалою від 20.10.2021 судом (суддя Давченко Т.М.) ухвалено визнати необґрунтованою заяву АТ "ПУМБ" вих. № КНО-61.1.1/98 від 13.10.2021 про відвід судді Давченко Т.М. від розгляду справи №915/220/13-г(915/1465/21), передати справу для проведення автоматичного розподілу та визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, для розгляду заяви про відвід суддів.

Ухвалою від 20.10.2021 (суддя Ржепецький В.О.) постановлено відмовити в задоволенні заяви АТ "ПУМБ" вих. № КНО-61.1.1/98 від 13.10.2021 про відвід судді Давченко Т.М. у справі № 915/220/13-г(915/1465/21).

Судове засідання, призначене на 16.11.2021 не відбулося, тому ухвалою від 19.11.2021 повідомлено учасників справи про призначення підготовчого засідання в даній справі на 21.12.2021 о 15:15.

В судовому засіданні 21.12.2021 оголошено перерву до 11.01.2022 о 13:30.

В указану дату судове засідання не відбулось, тому ухвалою від 24.01.2022 повідомлено учасників справи про призначення судового засідання на 02 березня 2022 року о 14:00, проте в указану дату засідання не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022,затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою від 29.12.2022 призначено судове засідання в даній справі на 23.02.2023, проте в указану дату засідання не відбулось, тому ухвалою від 07.03.2022 учасників справи повідомлено про призначення судового засідання на 30.03.2023 об 11:00.

В указану дату засідання не відбулось, тому ухвалою від 07.07.2022 учасників справи повідомлено про призначення судового засідання на 13.06.2023 о 10:30.

Ухвалою від 13.06.2023 учасників справи про те, що ухвалою від 13.06.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні, яке відбудеться 13.09.2023 об 11:30.

Суд вважає за необхідне наголосити, копії процесуальних документів (ухвал суду) були надіслані сторонам на їх поштові адреси та адреси електронної пошти, доставлені до зареєстрованих електронних кабінетів сторін, а також розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями.

Суд враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності представників відповідачів.

20.10.2021 до суду від ОСОБА_1 (ОСОБА_1) надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, яке обґрунтовувалось тим, що на думку Відповідача Позивачем сплачено судовий збір в повному обсязі

Позивач подав до суду заперечення клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без руху. Даними запереченнями Позивач обґрунтував правильність розрахунку та сплати судового збору.

Суд 13.06.2023 протокольно відмовив у задоволенні цього клопотання.

Відповідач-1 подала до суду відзив на позовну заяву, яким не заперечувала щодо суті позовних вимог, але в той же час даним відзивом наголосила, що Позивач пропустив строк позовної давності та просила позовну заяву залишити без задоволення, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, яким заперечував щодо пропуску строку позовної давності так, як позовну заяву подано не УНСП «Алкор», а ліквідатором (є самостійним учасником справи), який дізнався про порушене право банкрута з дати свого призначення, а також наголосив на поважність причин пропуску строку позовної давності, а саме вказав, що судом у справі про банкрутство УНСП «Алкор» встановлено бездіяльність колишнього ліквідатора щодо не вчиненню дій по поверненню майна у власність банкрута, що в свою чергу і привело до пропуску строку позовної давності.

Відповідач-1 подала до суду заперечення на відповідь, в яких серед іншого вказала:

- судовими рішенням у справі № 915/220/13-г (ухвала Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 року, яка залишене без змін Постановою одеського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 29.11.2017 року) встановлено, що спірне нерухоме майно не може бути витребувано у ОСОБА_1 через сплив строку позовної давності.

- строк позовної давності по даному спору вважається пропущеним з березня 2014 року.

- сплив строку позовної давності є самостійною причиною для відмови в задоволені позову;

- відповідно до висновків Верховного Суду у спірних правовідносинах суб`єктом права є боржник, а не арбітражний керуючий;

- позовна заява подана ліквідатором в інтересах УНСП «Алкор», а тому призначення нового ліквідатора не може вважатися поважною причиною пропуску УНСП «Алкор» строку позовної давності.

Третьою особою 13.06.2023 через систему Електронний суд подано суду додаткові пояснення щодо строку позовної давності, зокрема заявник стверджував, що арбітражний керуючий Капінус А. А. діє у справі про банкрутство УНСП "Алкор" як самостійний учасник у справі про банкрутство УНСП "Алкор", тому питання щодо початку перебігу строку позовної давності та його пропуску має вирішуватися в конкретному випадку саме щодо арбітражного керуючого Капінуса А.А. На думку банку, арбітражний керуючий Капінус А. А. саме з дати свого призначення (23.05.2019р.) міг дізнатися про порушення інтересів Боржника та кредитора АТ«ПУМБ» та звернутися з відповідним позовом щодо повернення нерухомого майна у володіння законного власника - боржника УНСП "Алкор", тому саме з цієї дати має обчислюватися строк позовної давності для подання арбітражним керуючим Капінусом А. А. позову, як самостійним учасником справи про банкрутство. Також банк зауважив, що навіть якщо припустити, що строк позовної давності арбітражним керуючим Капінусом А. А. було пропущено, причини пропуску ним строку позовної давності однозначно є поважними. Заявник посилається на неподання даного позову колишнім ліквідатором та призначення нового ліквідатора.

Інших документів по суті справи від сторін не надходило.

У судовому засіданні 13.09.2023 позивач та представник 3-ї особи підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Відповідач-1 у судове засідання не з`явилась, натомість надіслала заяву про розгляд справи без її участі, за наявними матеріалами.

Від Відповідача-2, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи (відповідне повідомлення про вручення міститься у матеріалах справи), представник у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 у справі № 915/220/13-г визнано УНСП "Алкор" банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Боржника арбітражного керуючого Козлова В`ячеслава Олександровича.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 р. припинено повноваження ліквідатора УНСП «Алкор» - арбітражного керуючого Козлова В.О.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.05.2019 р. ліквідатором УНСП «Алкор» призначено арбітражного керуючого Капінуса А.А.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2015 у справі № 915/220/13-г визнано грошові вимоги АТ «ПУМБ» до УНСП "Алкор" та серед іншого встановлено, що вимоги АТ «ПУМБ» в сумі 13 522 629,97 грн. є такими, що забезпечені заставою майна боржника, у тому числі іпотекою нерухомого майна Боржника відповідно до укладених між ними іпотечних договорів 461/071іп/08 від 26.08.2008р., 1350/071ІП/07 від 24.10.2007р., 7.3-57/6.6-88/05-2005/Іп-1 від 07.08.2007р. та 291/071ип/08 від 23.06.2008 р., відповідно до умов яких УНСП «АЛКОР» (іпотекодавець) передало в іпотеку АТ «ПУМБ» (іпотекодержатель) належне Боржнику на праві власності нерухоме майно - будівлі та споруди, розташовані за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, провулок. Алкорівський, буд. 3, а саме:

· цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв.29 літ. Б, Б-2 площею 558,3 кв. м; котельня інв.27 літ. П, площею 135,7 кв. м; цех з виробництва соняшникової олії інв.30 літ. С-2, площею 266,4 кв. м; склад для зберігання насіння соняшника інв.31 літ. Т, площею 372,2 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 5685606);

· цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. 4, 39 літ. А-2, площею 515,0 кв. м; склад готової продукції інв.15 літ. В, площею 156,9 кв. м; майстерня інв.2 літ. Г, площею 120,9 кв. м; цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв.22,25,26 літ. Н, площею 226,1 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 9944456);

· цех для гарячої фільтрації масла літ. Р, площею 77,6 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 10537753);

· склад для зберігання олії літ. Н', площею 72,6 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 10538184);

· склад для зберігання соняшника літ. Ф, площею 233,9 кв. м; контрольна вагова соняшникової олії літ. Х, площею 25,3 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 16587638);

· цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. 28 літ.Б'-2, площею 416,2 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 23269150);

· склад для зберігання рапсу літ. Ц, площею 184,9 кв. м; склад зберігання шрота рапсу літ. Ч, площею 184,6 кв. м; торговий павільйон (літ. Ш), площею 60,7 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 23520838).

На підставі рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (Протокол № 14 від 10.08.2010), у зв`язку з її виходом ОСОБА_1 (ОСОБА_1) із складу засновників (учасників), УНСП "Алкор" передало за Актом приймання-передачі нерухомого майна у власність ОСОБА_1 (ОСОБА_1) нерухоме майно

В зв`язку з прийняттям рішення та передачею вказаного майна, Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області прийнято рішення від 10.03.2011 № 71 про оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та видано останній Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.03.2011р., у тому числі на згадувану вище нерухомість, що є предметом іпотеки.

На підставі зазначеного вище Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державним реєстратором ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.03.2011 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на зазначені в Свідоцтві об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 (ОСОБА_1) з внесенням відповідних записів про право власності останньої до Реєстру прав власності окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 у справі 915/220/13-ц встановлено, що в порушення вимог ч. 3 ст. 9 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», Відповідачем-1 було протиправно відчужено належне йому на праві власності нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці забезпеченого кредитора (позивача) без згоди останнього, а тому правочин щодо відчуження шляхом передачі такого майна у власність іншій особі є нікчемним та не створює жодних правових наслідків для сторін такого правочину з моменту його вчинення.

Також, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 у справі №915/220/13-ц було встановлено нікчемність укладеного між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 (ОСОБА_1) правочину щодо відчуження (передачі у власність) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , оформленого Актом прийому-передачі нерухомого майна, складеного на підставі Протоколу Загальних зборів учасників УНСП "Алкор" № 14 від 15.08.2010 р., в зв`язку тим, що фактично відбулося відчуженням майна, яке предметом іпотеки без згоди Іпотекодержателя, що є порушенням ст.ст. 3, 9, 12 ЗУ «Про іпотеку».

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач 1 не заперечує щодо нікчемності даного правочину.

Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, укладений між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 (ОСОБА_1) правочин щодо відчуження (передачі у власність) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , оформленого Актом прийому-передачі нерухомого майна, складеного на підставі Протоколу Загальних зборів учасників УНСП "Алкор" № 14 від 15.08.2010 р. є нікчемним в силу закону та у відповідності до ч.1 та ч. 4 ст. 75 ГПК України нікчемність вказаного правочину при розгляду даної справи не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, крім договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналогічні за змістом роз`яснення надав раніше Вищий господарський суд України у п. 2.5.2. своєї постанови Пленуму від 29.05.2013р. 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», зокрема: «За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду».

Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 2 ст. 208 ГК України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Разом з тим, позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України та за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог глави 19 ЦК України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, адже згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, утому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов`язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 811 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (підпункт 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) вразі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду (підпункт2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України)(підпункт 2.3 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10).

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України та за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічна правова позиції Верховного Суду, викладено в постанові від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18 та у постанові від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15 з посиланням на позицію Верховного Суду України в постанові від 16.11.2016 у справі № 487/10132/14-ц (провадження 6-2469цс16).

Згідно з положеннями частини першої статті 261 Цивільного кодексу України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд зазначає, що і у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника.

Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності. Аналогічні правові позиці Верховного Суду України, викладеної у п. 34 постанови Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 922/1362/17 та п. 133 постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 922/1362/17.

Суд відзначає, що у спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися боржник в особі уповноваженого органу.

У постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 922/1362/17 (пункти з 136 по 144) Верховний суд зробив наступні правові висновки: При вирішенні судами спорів, стороною в яких є боржник, що розглядаються у справах про банкрутство, є недопустимим відхід від встановленого ЦК України порядку перебігу позовної давності зі зміною наведеного порядку визначення початку перебігу позовної давності з урахуванням виду позовних вимог у спірних правовідносинах. Правильність наведеної позиції стосовно правил перебігу позовної давності у справах про банкрутство також підтверджується, якщо звернутися до конструкції частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, в основу якої покладено принцип єдності суб`єкта, чиї права порушено. Аналіз норм права, якими врегульовані питання позовної давності дає підстави для висновку, що у разі, коли законодавець вживає вислови "свої цивільні права", "цивільні права особи", "здійснення права", він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми. Тож при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і уразі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 Цивільного кодексу України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство. Відповідно до частини восьмої статті 261 Цивільного кодексу України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Відхід від наведеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні боржника/арбітражного керуючого до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу боржника означав би непередбачене законом, а тому безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням одночасно боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим. Тому визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає наведеним правилам застосування норми матеріального права».

Схожі за змістом правові висновки викладені в і в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

Для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Враховуючи наведене, у спорах за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (постанова Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17).

У постанові від 26.11.2019 справі № 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 711/802/17 та від 06.06.2018 у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Отже, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Порушення права Позивача за нікчемним правочином по якому Позивач просить застосувати наслідки нікчемності (визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 складене 14.03.2011 та повернути у власність УНСП «Алкор» нерухоме майно) відбувся у декілька етапів, а саме:

1. 10.08.2010 року - в день прийняття рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (протокол № 14 від 10.08.2010)

2. 14.03.2011- в день видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.03.2011.

УНСП "Алкор" є стороною нікчемного договору, а тому строком з якого починається відлік перебігу строку позовної давності в даній справі є 11.08.2010 та 15.03.2011, адже 10.08.2010 та 14.03.2011 відбулося порушення права Позивача і саме з цих дат Позивач міг реалізувати своє право на звернення до суду.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в вересні 2021 року (більше ніж через 10 років після виникнення права на звернення до суду за захистом порушеного права), тобто з пропуском строку позовної давності.

УНСП "Алкор" визнано банкрутом постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 і цього ж дня ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Козлова В`ячеслава Олександровича.

Таким чином, на дату визнання Позивача банкрутом, вже був пропущений строк позовної давності до даних правовідносин, а тому посилання Позивача на не подання даного позову колишнім ліквідатором та призначення нового ліквідатора не може вважатись поважною причиною пропуску строку позивної давності в даній справі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейського суду з прав людини (юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), далі - ЄСПЛ) зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строку позивної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства , ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовної заяви ліквідатора УНСП «Алкор» відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

Суддя Т.М. Давченко