ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Справа№ 910/14025/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Березка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023

у справі № 910/14025/22 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський Річковий Порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс"

про стягнення 361 225 грн 96 коп

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Київський Річковий Порт" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" про стягнення 361 225 грн 96 коп., з яких 199 410 грн 60 коп. основної заборгованості, 58 882 грн 12 коп. штрафу, 22 658 грн 43 коп. пені, 12 269 грн 43 коп. 3 % річних та 58 005 грн 38 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 25-03/2021 від 20.01.2021 в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/14025/22 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі № 910/14025/22 за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський Річковий Порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" в частині стягнення 50 000 грн 00 коп. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору. В іншій частині позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповіда льністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Київський річковий порт" заборгованість в розмірі 149410 грн 60 коп., штраф у розмірі 58882 грн 12 коп., пеню в розмірі 22 658 грн 43 коп., 3 % річних в розмірі 12269 грн 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 58 005 грн 38 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 923 грн 07 коп.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем після відкриття провадження у справі відповідачем було здійснено перерахування на рахунок позивача грошових коштів в сумі 50 000 грн 00 коп. з посиланням на договір № 25-03/2021 від 20.01.2021 в призначенні платежу, на підтвердження чого надано копії відповідних платіжних доручень. В задоволеній частині позову суд послався на те, що встановленим є факт невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № 25-03/2021 від 20.01.2021. В частині заяви відповідача про зменшення сум неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних суд виходив з того, що їх не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає нормами чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору. Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності судом враховано, що згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12 березня 2020 року та продовжений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 до 30 квітня 2023 року.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі № 910/14025/22, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його змінити та зменшити суму заборгованості до 149410 грн як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального (ст.ст. 258, 551 261 ЦК України) та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що затримка в оплаті товару виникла через напруженість, що виникла в країні перед російським вторгненням, оскільки всі контрагенти припинили сплачувати кошти, а після вторгнення бізнес взагалі був на межі виживання.

Позиції інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" у справі № 910/14025/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2023 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14025/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023 по справі № 910/14025/22 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023, після надходження матеріалів справи на запит до Північного апеляційного господарського суду, відмовлено в задоволенні клопотання Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023 по справі № 910/14025/22; апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення її недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023 по справі №910/14025/22; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 16.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023 по справі № 910/14025/22; розгляд справи № 910/14025/22 відкладено на 27.09.2023.

У судове засідання 27.09.2023 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

У судове засідання 27.09.2023 представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 20.01.2021 № 25-03/2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" та Приватним акціонерним товариством "Київський Річковий Порт" останнє взяло на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати (поставляти) партіями товар та надавати послуги передбачені договором, а відповідач як покупець приймати у власність пісок річковий і оплачувати товар та послуги на умовах цього договору (далі по тексту - товар). Загальна вартість даного договору складається із суми всіх партій відвантаженого товару та наданих послуг згідно видаткових накладних протягом періоду дії даного договору.

Пунктом 4.5 договору визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати на поточний рахунок постачальника. Платежі за цим договором і здійсненими з моменту надходження повної суми платежу по кожній партії товару на поточний рахунок постачальника. У випадку наявного замовлення на поставку товару та відсутності 100% передоплати на день поставки, постачальник залишає за собою право здійснити таку поставку. В такому випадку покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар не пізніше 3 (трьох) банківських днів.

Згідно з п. 5.1 договору поставка товару та послуг за цим договором здійснюється на умовах FCA (згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року) - склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 12.

Пункт 5.2 договору встановлено, що обов`язок постачальника щодо поставки партії товару та факту наданих послуг покупцеві вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) партії товару покупцю у місці поставки. Постачальник здійснює навантаження товару на транспорт покупця, покупець здійснює вивезення товару із місця поставки власними чи залученими силами.

Пунктом 5.7 договору сторони передбачили, що при прийманні товару за кількістю та якістю сторони керуються інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та якістю, затверджених постановами Держарбітражу СРСР № П-6 від 15.06.1965 і № П-7 від 25.04.1966 з обов`язковим дотриманням умов цього договору.

Строк дії договору - з дати підписання та до 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків - до їх повного проведення. В разі, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення дії договору, письмово не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, вір вважається продовженим строком на кожен наступний рік на тих самих умовах (10.1 договору).

На виконання умов укладеного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято передбачений договором товар на загальну суму 595 438 грн 51 коп., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін видатковими накладними № 357 від 20.01.2021 на суму 9 915 грн 00 коп., № 390 від 21.01.2021 на суму 18 303 грн 00 коп., № 424 від 22.01.2021 на суму 11 943 грн 00 коп., № 437 від 23.01.2021 на суму 3 267 грн 01 коп., № 481 від 25.01.2021 на суму 40 197 грн 00 коп., № 517 від 26.01.2021 на суму 20 487 грн 00 коп., № 583 від 27.01.2021 на суму 21 909 грн 00 коп., № 666 від 28.01.2021 на суму 7 143 грн 00 коп., № 708 від 29.01.2021 на суму 24 548 грн 99 коп., № 719 від 30.01.2021 на суму 20 487 грн 00 коп., № 788 від 01.02.2021 на суму 39 792 грн 01 коп., № 847 від 02.02.2021 на суму 12 545 грн 99 коп., № 882 від 03.02.2021 на суму 3 545 грн 99 коп., № 954 від 05.02.2021 на суму 4 145 грн 99 коп., № 966 від 06.02.2021 на суму 3 785 грн 99 коп., № 1084 від 10.02.2021 на суму 6 363 грн 00 коп., № 1120 від 11.02.2021 на суму 10 557 грн 00 коп., № 1154 від 12.02.2021 на суму 18 810 грн 00 коп., № 1260 від 17.02.2021 на суму 3 067 грн 52 коп., № 1295 від 18.02.2021 на суму 58 813 грн 44 коп., № 1325 від 19.02.2021 на суму 72042 грн 54 коп., № 1338 від 20.02.2021 на суму 21 251 грн 60 коп., № 1382 від 22.02.2021 на суму 47 924 грн 08 коп., № 1434 від 23.02.2021 на суму 42207 грн 32 коп., № 1570 від 24.02.2021 на суму 32 559 грн 26 коп., № 1744 від 02.03.2021 на суму 26 420 грн 82 коп., № 2250 від 15.03.2021 на суму 8927 грн 10 коп., № 2376 від 18.03.2021 на суму 4 478 грн 86 коп.

Відповідач, в свою чергу, в взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 199 410 грн 60 коп., що і стало підставою для звернення ПрАТ "Київський Річковий Порт" з позовом у даній справі.

Після відкриття провадження у справі відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 50 000 грн 00 коп. з посиланням на договір № 25-03/2021 від 20.01.2021, що підтверджується платіжними дорученнями № 1220 від 22.12.2022 та № 5 від 05.01.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов укладеного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято передбачений договором товар на загальну суму 595 438 грн 51 коп., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін видатковими накладними, натомість доказів повної його оплати, зокрема, на суму 149410 грн 60 коп. відповідачем надано не було.

З огляду на зазначене вище обґрунтованим є задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з відповідача 58 882 грн 12 коп. штрафу, 22 658 грн 43 коп. пені, нарахованої за період прострочення з 25.03.2021 по 25.09.2021, 12 269 грн 43 коп. 3 % річних та 58 005 грн 38 коп. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 25.03.2021 по 09.11.2022.

Згідно з п. 6.6. договору у випадку прострочення покупцем строку оплати заборгованості в термін, що передбачені пунктом 4.5. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. За прострочення оплати заборгованості більше, ніж на 14 (чотирнадцять) календарних покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від вартості заборгованості (пункт 6.8 договору).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 ГК та ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз.3 ч.3 ст.14 Закону "Про ТПП в Україні").

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні" ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставин форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання / неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17,від 30.11.2021 у справі № 913/785/17).

Боржник, який допустив невиконання чи неналежне виконання зобов`язання має право доводити, що це відбулося внаслідок дії непереборної сили. Отже, форс-мажор може впливати на виконання одного договору / зобов`язання і не впливати щодо виконання іншого, залежно від сутності зобов`язання, стану боржника. Висновки про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;містяться у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17,від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Отже, суб`єкту господарювання необхідно довести, що невиконання (неналежне виконання) зобов`язання сталось, саме у зв`язку із настанням обставин непереборної сили.

Апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що укладення договору та його подальше виконання, в тому числі і зобов`язання з оплати поставленої продукції виникли до повномасштабної агресії проти України, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

За таких обставин правомірним є висновок суду про задоволення позову в цій частині.

Щодо заяви відповідача про застосування положень ст. 551 ЦК України апеляційний господарський суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас Велика Палата у справі № 902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Отже, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій та 3 % річних не є надмірним, відповідає нормам чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору та не порушує співвідношення прав та інтересів сторін у справі.

Так само обґрунтовано місцевий господарський суд врахував положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З огляду на зазначене вище рішення господарського суду міста Києва є вмотивованим та таким, що ухвалене при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2023 у справі №910/14025/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.10.2023.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова