РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/12431/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ»
доДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
простягнення 1 818 306,00 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Ковальов Ю.Ю.,
від відповідача:Гриценко В.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» (надалі - ТОВ «П`ята Стража Київ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») про стягнення 1 455 387,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати виконаних на підставі договору №20682-2019/20-121-01-19-08047 робіт, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 195 002,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 260 385,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.08.2023.

11.08.2023 від ТОВ «П`ята Стража Київ» до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просив суд стягнути з відповідача 1 818 306,00 грн., з яких 1 513 444,00 грн. інфляційних втрат та 304 862,00 грн. 3% річних.

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, у якому представник відповідача просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а у разі задоволення позову - зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог була подана ТОВ «П`ята Стража Київ» з дотриманням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, протокольною ухвалою суду від 30.08.2023 дана заява була прийнята судом до подальшого розгляду.

Також протокольною ухвалою суду від 30.08.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2023.

У судовому засіданні 13.09.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила, а у разі задоволення позову просила суд зменшити розмір заявлених позивачем 3% річних.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13.09.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.05.2019 між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ТОВ «П`ята Стража Київ» було укладено Договір №20682-2019/20-121-01-19-08047 «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Заміна устаткування автоматичної пожежної сигналізації (впровадження засобів протипожежної сигналізації у відповідності із спеціальними вимогами). 1, 2, 3 СБ. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Енергоблок №5. Реакторне відділення. Турбінне відділення. Модернізація системи автоматичної пожежної сигналізації приміщень РВ, ДВ, МЗ, ЕЕТУ, БНС. Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи» (надалі - Договір).

У зв`язку з невиконанням ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» умов Договору в частині оплати виконаних робіт ТОВ «П`ята стража Київ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми основної заборгованості в розмірі 8 353 974,59 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 1 302 665,89 грн. та суми 3% річних в розмірі 409 076,18 грн.,

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 у справі № 910/3758/22 позовну заяву ТОВ «П`ята стража Київ» задоволено в повному обсязі та ухвалено стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ТОВ «П`ята стража Київ» суму основного боргу у розмірі 8 353 974,59 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 1 302 665,89 грн., суму 3% річних у розмірі 409 076,18 грн. та суму судового збору в розмірі 150 985,75 грн.

Тобто, в межах справи № 910/3758/22 суд встановив факт виконання позивачем робіт за Договором, порушення ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» умов Договору в частині оплати виконаних ТОВ «П`ята стража Київ» робіт, суму невиконаного грошового зобов`язання у розмірі 8 353 974,59 грн. та наявність підстав для нарахування на суму основної заборгованості інфляційних втрат і 3% річних. Розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого суд задовольнив вимоги позивача у вказаній вище справі, здійснювався за весь період прострочення і до 13.05.2022 включно.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просило скасувати судове рішення у справі № 910/3758/22 в даній частині. При цьому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної частини заборгованості ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не оскаржувалось.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 у справі № 910/3758/22 залишено без змін.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2023 у справі № 910/3758/22 набрало законної сили 08.06.2023.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що станом на 04.08.2023 відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, а тому, на думку позивача, у нього наявні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.05.2022 по 04.08.2023 (дату подання позову), нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем проведено розрахунок заявлених позовних вимог за період з 14.05.2022 по 21.02.2023, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з відповідача 1 455 387,00 грн., а саме - 1 260 385,00 грн. інфляційних втрат та 195 002,00 грн. 3% річних.

Оскільки за період з 22.02.2023 відповідачем не здійснено жодної оплати за вище вказаним Договором, позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій представник ТОВ «П`ята стража Київ» просить суд стягнути з відповідача 1 513 444,00 грн. інфляційних втрат та 304 862,00 грн. - 3 % річних, що нараховуються за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 22.02.2023 по 31.07.2023. Дана заява була прийнята судом до подальшого розгляду.

Свої заперечення щодо позовних вимог відповідач обгрунтовує тим, що на його думку позивач не надав суду доказів наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 8 353 974,00 грн. станом на дату звернення до суду з даним позовом, не довів підставу для здійснення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, а також період прострочення, що позбавляє його права на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вказує на те, що належне та вчасне виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану.

Дані твердження судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2023, яке набрало законної сили, у межах справи № 910/3758/22 встановлено факт неналежного виконання ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» своїх грошових зобов`язань перед ТОВ «П`ята стража Київ» за Договором та обгрунтованість стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 8 353 974,59 грн.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Ч. ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2023, яке набрало законної сили, встановлено факт наявності у ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованості у розмірі 8 353 974,59 грн., при цьому доказів її погашення відповідачем суду не надано, відтак наявні правові підстави для нарахування за вказаний позивачем період 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене тим, що грошовим коштам притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо), що призводить до зниження їхньої купівельної спроможності, дисбалансу попиту і пропозиції.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та % річних аж до повного виконання боржником грошового зобов`язання.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних і вважає його арифметично вірним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

Отже, норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

З огляду на зазначене, 3% річних та інфляційні втрати не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Також у відзиві на позов ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вказує на те, що належне та вчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, а саме надзвичайних і невідворотних обставин, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану, що, на думку відповідача, є підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційні втрат.

Суд ставиться критично до даних тверджень відповідача, оскільки заборгованість ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за Договором, на яку нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, виникла до введення на території України воєнного стану.

Крім того, вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу і є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити такі інтереси, а отже відповідні компенсаційні виплати нараховуються незалежно від вини боржника.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 513 444,00 грн., та 3% річних у розмірі 304 862,00 грн. не спростовує.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в розмірі 27 274,59 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ята Стража Київ» (01013, Київ, вул. Будіндустрії, 7-Г; ідентифікаційний код 35838823) інфляційні у розмірі 1 513 444 (один мільйон п`ятсот тринадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 304 862 (триста чотири тисячі вісімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 27 274 (двадцять сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 59 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.09.2023.

Суддя В.П. Босий