РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023Справа № 910/7659/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "Еско"

про стягнення 2 973 521,25 грн

Представники:

від позивача: Трепшина К.О.

від відповідача: Климов А.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Еско» про стягнення 2 973 521,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 020320/1 від 02.03.2020 у частині своєчасної поставки товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути 2 973 521,25 грн, з яких: 2 570 323,34 грн основного боргу, 257 032,33 грн 10% штрафу, 6 649,00 грн 3% річних та 16 796,78 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку УТ-39155, 23 125,00 грн 3% річних та 66 203,14 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку УТ-39156, 3 592,00 грн 3% річних та 11 471,30 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку УТ-39157, 4 831,00 грн 3% річних та 13 497,36 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку УТ-39160.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 позовну заяву залишено без руху.

26.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 04.07.2023.

15.06.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.06.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

26.06.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За наслідками розгляду заяви позивача про проведення підготовчого засідання, призначеного на 04.07.2023 у режимі відеоконференції, головуючим суддею Картавцевою Ю.В. прийнято рішення про можливість проведення зазначеного підготовчого засідання в режимі відеоконференції, про що повідомлено заявника.

04.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 04.07.2023 прибув представник відповідача, представник позивача взяв участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 04.07.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 01.08.2023.

19.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

25.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За наслідками розгляду заяви позивача про проведення підготовчого засідання, призначеного на 01.08.2023 у режимі відеоконференції, головуючим суддею Картавцевою Ю.В. прийнято рішення про можливість проведення зазначеного підготовчого засідання в режимі відеоконференції, про що повідомлено заявника.

У підготовче засідання 01.08.2023 прибув представник відповідача, представник позивача взяв участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача подав клопотання про долучення доказів. Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про долучення доказів.

У підготовчому засіданні 01.08.2023 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2023.

13.09.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

13.09.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За наслідками розгляду заяви позивача про проведення судового засідання, призначеного на 19.09.2023 у режимі відеоконференції, головуючим суддею Картавцевою Ю.В. прийнято рішення про можливість проведення зазначеного судового засідання в режимі відеоконференції, про що повідомлено заявника.

19.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

У судове засідання 19.09.2023 прибув представник відповідача, представник позивача взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 19.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Еско» (постачальник, відповідач) укладено Договір поставки № 020320/1 від 02.03.2020 (далі - Договір), відповідно до п.1 якого постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму відповідно до умов даного договору.

Відповідно до пунктів 2.1. - 2.3. Договору Постачальник продає, а Покупець купує товар діючого асортименту Постачальника, ціна і номенклатура якого, якісні та кількісні характеристики визначаються Сторонами у рахунках-фактурах, накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору.

Загальна сума цього Договору складається із загальної вартості товару, що було поставлено протягом строку дії даного Договору на підставі видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна сума Договору сплачується Покупцем в національній валюті України на підставі рахунків-фактур та/або накладних Постачальника, відповідно до діючих для Покупця умов продажу, прайс-листів та ін.

У п.4.1. Договору визначено, що покупець надсилає постачальнику замовлення, яке містить наступні дані: назву покупця, його номер в клієнтській базі постачальника, дату замовлення, назву товару, його кількість, умови поставки, якщо вони відрізняються від умов, зазначених у пункті 4.2. Договору, оформлені належним чином відомості та підпис уповноваженої особи покупця. Замовлення вважається погодженим Постачальником з моменту виставлення рахунку покупцю. Замовлення вважається підтверджене покупцем та є обов`язковим до виконання постачальником за умови здійснення оплати відповідного рахунку покупцем в порядку, передбаченому пунктом 3.1. даного Договору. Підтвердження вважається дійсним при умові виконання строків дії відповідних рахунків-фактур.

У пункті 4.2. Договору визначено, що поставка Товару Постачальником здійснюється на умовах EXW (склад Продавця) Інкотермс 2010 на протязі 5 робочих днів від дати підтвердження замовлення Покупцем. При сумі погодженого замовлення більш як 10000 (десять тисяч) грн з ПДВ, Постачальник здійснює поставку такого замовлення до складу Покупця (Дніпропетровська обл., с. Дороге, вул. Птича, 1) за свій рахунок у ті ж строки. Строк, місце і умови доставки можуть змінюватися, що погоджується Сторонами окремо.

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Постачальником виставлено покупцю рахунки на оплату №УТ-39157 від 29.10.2022 на суму 1 287 548,54 грн з ПДВ, №УТ-39156 від 29.10.2022 на суму 1 982 336,99 грн з ПДВ, №УТ-39155 від 29.10.2022 на суму 690 213,36 грн та №УТ-39160 від 29.10.2022 на суму 371 991,96 грн, всього разом на суму 4 332 090,85 грн, які дійсні до 03.11.2022.

Як зазначено в позовній заяві, покупцем було здійснено 100% передплату вартості товарів згідно виставлених рахунків, що підтверджується платіжними інструкціями №3172 від 03.11.2022, №3224 від 11.11.2022, №24479 від 15.11.2022 та №24485 від 17.11.2022, копії яких долучено до позовної заяви.

Надалі, постачальник передав, а покупець прийняв товар загальною вартістю 1 761 767,48 грн, що підтверджується видатковими накладними №УТ-1884 від 18.01.2023 на суму 337 591,16 грн, №УТ-29889 від 02.12.2022 на суму 242 224,56 грн та №УТ-33035 від 27.12.2022 на суму 1 181 951,76 грн, які підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток без зауважень.

Як зазначено в позовній заяві, з урахуванням здійснених оплат, поставка товару мала відбутись в період з 04.11.2022 по 24.11.2022, однак всупереч умовам Договору була здійснена з порушенням строку та не в повному обсязі.

У подальшому, покупець звернувся до постачальника з претензією Вих.№139 від 16.03.2023, у якій вимагав повернути 2 570 323,34 грн попередньої оплати у семиденний строк з дня отримання цієї претензії (отримана постачальником 25.03.2023).

У відповідь на претензію (лист №121/2023 від 14.04.2023) постачальник відмовився повернути кошти в сумі 2 570 323,34 грн та зазначив про готовність поставки покупцю решти оплаченого товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 020320/1 від 02.03.2020 у частині своєчасної поставки товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути 2 973 521,25 грн, з яких: 2 570 323,34 грн основного боргу, 257 032,33 грн 10% штрафу, 6 649,00 грн 3% річних та 16 796,78 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку №УТ-39155, 23 125,00 грн 3% річних та 66 203,14 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку №УТ-39156, 3 592,00 грн 3% річних та 11 471,30 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку №УТ-39157, 4 831,00 грн 3% річних та 13 497,36 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання по рахунку №УТ-39160.

Відповідач заперечує проти задоволення позову та, зокрема, звертає увагу на порушення умов Договору з боку позивача, а саме порушення останнім строку оплати товару, що у свою чергу надало відповідачу право не дотримуватися строків, визначених п. 4.2 Договору - здійснення поставки протягом 5 днів. Крім того, терміни виготовлення генераторів, замовлених покупцем, вимушено були продовжені через існування коронавірусних обмежень у Китаї. Так, відповідач стверджує, що у березні 2023 року він був готовий поставити позивачу решту оплаченого товару, однак, позивач відмовився від його прийняття. Поряд з цим, підставою для повернення відповідачем позивачу коштів є оригінал листа ТОВ "Промислова компанія "ДТЗ", однак, такого листа відповідач не отримував, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки № 020320/1 від 02.03.2020, на виконання якого відповідач виставив позивачу рахунки на оплату на суму 4 332 090,85 грн.

Також, судом було встановлено, що покупець повністю оплатив виставлені постачальником рахунки, та що постачальник передав, а покупець отримав товар загальною вартістю 1 761 767,48 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями та видатковими накладними.

У пункті 4.2. Договору визначено, що поставка Товару Постачальником здійснюється на умовах EXW (склад Продавця) Інкотермс 2010 на протязі 5 робочих днів від дати підтвердження замовлення Покупцем.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів поставки товару на суму 2 570 323,34 грн, матеріали справи № 910/7659/23 не містять.

Судом було встановлено, що покупець звернувся до постачальника з претензією Вих.№139 від 16.03.2023 щодо повернення коштів в сумі 2 570 323,34 грн протягом семи днів з моменту отримання претензії.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання постачальником свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (пункт 74), "Пономарьов проти України" (пункт 43), "Агрокомплекс проти України" (пункт 166).

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №904/8972/17.

У даному випадку, позивачем обрано такий варіант поведінки, як повернення суми попередньої оплати товару шляхом пред`явлення вимоги від 16.03.2023.

Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару.

Вказану правову позицію викладено в постанові від 13.09.2018 Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/22116/16 та постанові від 25.05.2018 Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 925/125/14.

Відповідно до п.8.3 Договору у випадку поставки товару на умовах 100% передплати та порушенні строків поставки товару більш ніж на 5 (п`ять) робочих днів, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю суму сплаченої передплати, за партію товару строки поставки якої прострочено, на 6 (шостий) робочий день прострочення строків поставки при наданні покупцем оригіналу листа на повернення коштів, якщо сторонами не погоджено інший строк та умови.

Отже, оскільки претензію про повернення коштів направлено позивачем відповідачу 16.03.2023 та отримано відповідачем 25.03.2023, враховуючи вимоги викладені в претензії (повернути грошові кошти у семиденний строк з дня отримання претензії), строк повернення коштів у розмірі 2 570 323,34 грн станом на момент розгляду справи є таким, що настав.

При цьому, стосовно доводів відповідача про відсутність правових підстав для повернення коштів, оскільки, відповідачем не було отримано оригіналу листа ТОВ "Промислова компанія "ДТЗ" про повернення коштів, суд зазначає, що в матеріалах справи № 910/7659/23 містяться належні докази, що підтверджують обставину направлення позивачем відповідачу претензії № 139 від 16.03.2023 про повернення коштів та отримання претензії останнім, відтак, доводи відповідача спростовуються зазначеним вище.

Таким чином, беручи до уваги те, що позивач скористався своїм правом на односторонню відмову від договору, що отримало свій вираз в направленні претензії № 139 від 16.03.2023, суд приходить до висновку, що Договір є розірваним, а зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару припинилося та, у свою чергу, виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

Так, відповідачем не доведено факту належного виконання умов Договору, зокрема, не надано доказів поставки товару на суму 2 570 323,34 грн, або повернення зазначеної суми коштів позивачу, з огляду на що, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 570 323,34 грн попередньої оплати підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 107 968,58 грн інфляційних втрат та 38 197,00 грн 3% річних, які нараховані позивачем наступним чином: 7 984,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 1 982 336,00 грн з 29.11.2022 по 17.01.2023 по рахунку №УТ-39156; 15 141,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 1 644 745,00 грн з 18.01.2023 по 10.05.2023 по рахунку №УТ-39156; 29 846,06 грн інфляційних втрат, які нараховано на суму 1 982 336,00 грн з 29.11.2022 по 17.01.2023 по рахунку №УТ-39156; 36 357,09 грн інфляційних втрат, які нараховано на суму 1 644 745,00 грн з 18.01.2023 по 10.05.2023 по рахунку №УТ-39156; 794,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 690 213,00 грн з 17.11.2022 по 01.12.2022 по рахунку № УТ-39155 ; 5 855,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 447 988,00 грн з 02.12.2022 по 10.05.2023 по рахунку №УТ-39155; 16 796,78 грн інфляційних втрат, які нараховано на суму 447 988,00 грн 17.11.2022 по 01.12.2022 по рахунку №УТ-39155; 4 831,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 371 991,00 грн з 03.12.2022 по 10.05.2023 по рахунку №УТ-39160; 13 497,36 грн інфляційних втрат які нараховано на суму 371 991,00 грн з 17.11.2022 по 01.12.2022 по рахунку №УТ-39160; 2 429,00 грн 3% річних, які нараховано на суму 1 181 951,00 грн з 01.12.2022 по 26.12.2022 по рахунку №УТ-39157; 1 163,00 3% річних, які нараховано на суму 105 596,00 грн з 27.12.2022 по 10.05.2022 по рахунку №УТ-39157; 8 273,66 грн інфляційних втрат, які нараховано на суму 1 181 951,00 грн з 01.12.2022 по 26.12.2022 по рахунку №УТ-39157; 3 197,64 грн інфляційних втрат, які нараховано на суму 105 596,00 грн з 27.12.2022 по 10.05.2022 по рахунку №УТ-39157.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас, як було встановлено вище, покупець звернувся до постачальника з претензією щодо повернення коштів в сумі 2 570 323,34 грн протягом семи днів з моменту отримання претензії 16.03.2023. Зазначену претензію отримано відповідачем 25.03.2023, відтак, позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати починаючи з 04.04.2023 (враховуючи, що 01.04.2023 та 02.04.2023 вихідні дні).

Таким чином, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат є період з 04.04.2023 (перший день прострочення) по 10.05.2023 (як визначено у позовній заяві позивачем).

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає, що сума інфляційних втрат за вказаний вище період становить 5 140,65 грн, сума 3% річних - 7 816,60 грн, відтак, вимоги про стягнення 107 968,58 грн інфляційних втрат та 38 197,00 грн 3% річних, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 140,65 грн та 7 816,60 грн відповідно.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 257 032,33 грн штрафу.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що при порушенні строків поставки товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 10% вартості непоставленого товару.

Так, судом було встановлено обставину порушення відповідачем умов Договору та не здійснення поставки товару на суму 2 570 323,34 грн.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що порушення позивачем строку оплати товару надало йому право не дотримуватися строків, визначених п. 4.2 Договору, оскільки, положення Договору таких умов не містять, тим більше, відповідач не був позбавлений права на підставі п. 3.1 Договору повернути сплачену позивачем попередню оплату протягом одного банківського дня з моменту надходження коштів від покупця, чим фактично не погодити поставку, однак, відповідач таким правом не скористався, більше того, здійснив часткову поставку товару.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач відмовився від прийняття товару, суд зазначає, що належних доказів на підтвердження даної обставини відповідачем не надано, зазначення про готовність поставки товару у Відповіді на претензію № 139 від 16.03.2023 судом до уваги не береться, оскільки, дана відповідь була направлена відповідачем після розірвання Договору.

У свою чергу, факт неналежного виконання зобов`язань виробником товару перед відповідачем через наявність тих чи інших обставин, не звільняє останнього від виконання зобов`язань за Договором перед позивачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 257 032,33 грн штрафу (10% від 2 570 323,34 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства "Еско" (01015, місто Київ, вулиця Старонаводницька, будинок 4, квартира 55; ідентифікаційний код: 22579667) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, будинок 100, приміщення 1; ідентифікаційний код: 42634661) основний борг у розмірі 2 570 323 (два мільйони п`ятсот сімдесят тисяч триста двадцять три) грн 34 коп., штраф у розмірі 257 032 (двісті п`ятдесят сім тисяч тридцять дві) грн 33 коп., 3% річних у розмірі 7 816 (сім тисяч вісімсот шістнадцять) грн 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 140 (п`ять тисяч сто сорок) грн 65 коп. та судовий збір у розмірі 42 604 (сорок дні тисячі шістсот чотири) грн 69 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.09.2023

Суддя Ю.В. Картавцева