РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2023Справа № 910/9968/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»

до Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ»

про стягнення 1 277 306,40 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ» (далі - відповідач) про стягнення 1 277 306,40 грн (1 041 165,30 грн заборгованості, 39 037,24 грн втрат від інфляції, 8 215,22 грн 3% річних, 136 920,37 грн пені та 52 058,27 грн штрафу).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 8885003 від 21.12.2021 з урахування угоди про реструктуризацію № Р-8885003/2022/12 від 07.12.2022 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк.

Ухвалою суду від 06.07.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

12.07.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 17.07.2023 була отримана позивачем 25.07.2023, а відповідачем - 24.07.2023.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарського діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

03.07.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - абонент) укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8885003, предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Об`єкт теплопостачання знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018. Керуючись ст. 631 Цивільного Кодексу України, сторони домовилися про те, що дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між Сторонами з 01.05.2018. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; за взаємною згодою Сторін; прийняття рішення Господарським судом; передбачених п. 6.4.1. договору; ліквідації Сторін. Припинення дії Договору не звільняє «Абонента» від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. (п.п. 8.1. - 8.4. Договору).

До Договору сторонами також підписано ряд додатків.

Зокрема, додатком № 1 до Договору від 03.07.2018 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії «Абоненту», Додатком № 3 від 03.07.2018 до договору сторони передбачили тарифи на теплову енергію, а Додатком № 4 до вказаного правочину передбачено порядок розрахунків за її постачання.

21.12.2021 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (учасник) та Державним підприємством «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (замовник) було укладено Договір про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) № 8885003 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого учасник зобов`язався поставити замовнику товар, зазначений в п. 1.2. Договору, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити товар у порядку і строки згідно з цим Договором.

Відповідно до п.п. 1.2.-1.3. Найменування товару - ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник»: 09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція» (теплова енергія) (код згідно класифікатора, назва предмета закупівлі). Теплова енергія поставляється Замовнику у кількості 920 Гкал, згідно з Додатком 1 до цього договору.

Згідно з п. 3.1. Договору його ціна становить 1 989 262,33 грн без ПДВ, крім того ПДВ 397 852,47 грн, разом 2 387 114,80 грн.

Строк (термін) поставки товарів до 31.12.2022 (п. 5.1. Договору).

Цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до договору від 21.12.2021 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії замовнику, відповідно до якого орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної замовнику за поточний рік, відповідно до тарифів, що діють на момент укладення договору, становить 1 989 262,33 грн, ПДВ 397 852,47 грн.

Додатком № 3 до договору від 21.12.2021 сторони погодили тарифи на теплову енергію.

У додатку № 4 до Договору від 21.12.2021 пунктом 5 передбачено, що замовник щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК № 5 за адресою: просп. Перемоги 93:

- облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звіряння абонент повертає ЦОК №5 за адресою: просп. Перемоги 93);

- акти виконаних робіт.

Відповідно до п. 7. додатку № 4 до договору від 21.12.2021 замовнику на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) «Учасником» нараховується в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

У подальшому, 07.12.2022 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (учасник) та Державним підприємством «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (замовник) було укладено Договір про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) № 8885003 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого учасник зобов`язався поставити замовнику товар, зазначений у п. 1.2. Договору, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити товар, в порядку і строки згідно з цим Договором.

Відповідно до п. 1.2.-1.3. Найменування товару - ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник»: 09320000-8 «Пара, гаряча вода та пов`язана продукція» (теплова енергія) (код згідно класифікатора, назва предмета закупівлі). Теплова енергія поставляється Замовнику у кількості 90,0 Гкал, згідно з Додатком 1 до цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору його ціна становить 1 989 262,33 грн без ПДВ, крім того ПДВ 397 852,47 грн, разом 2 387 114,80 грн.

Строк (термін) поставки товарів до 31.12.2023 (п. 5.1. Договору).

Поставка товару здійснюється учасником згідно з заявленими замовником обсягами та договірним приєднаним тепловим навантаженням, зазначеним в Додатку 1 до Договору (п. 5.4. Договору).

Згідно з приписами пп. 6.1.1. п. 6.1. Договору відповідач зобов`язаний додержуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром обсягів, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до договору від 07.12.2022 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії замовнику, відповідно до якого орієнтовна вартістть теплової енергії, відпущеної замовнику за поточний рік, відповідно до тарифів, що діють на момент укладення договору, становить 1 989 262,33 грн, ПДВ 397 852,47 грн. Всього 2 387 114,80 грн.

Додатком № 3 до договору від 07.12.2022 сторони погодили тарифи на теплову енергію.

Відповідно до п. 5 додатку № 4 до договору від 07.12.2022 замовник щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК № 5 за адресою: просп. Перемоги 93:

- облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звіряння абонент повертає ЦОК №5 за адресою: просп. Перемоги 93);

- акти виконаних робіт.

Відповідно до п. 7. додатку № 4 до договору від 07.12.2022, замовнику на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) «Учасником» нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Позивачем належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія за Договором № 8885003 від 21.12.2021 про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі), проте відповідач, у порушення умов Договору, не вносив плату за отриману теплову енергію у гарячій воді, внаслідок чого за ним станом 01.12.2022 утворилась заборгованість у розмірі 1 617 695,74 грн.

У зв`язку з викладеним, 07.12.2022 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № Р-8885003/2022/12 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21.12.2021 № 8885003 (далі - Угода про реструктуризацію боргу), відповідно до умов якої відповідач (споживач) визнав та підтвердив заборгованість перед позивачем за договором від 21.12.2021 № 8885003, яка станом на 01.12.2022 становить 1 617 695,74 грн з врахуванням ПДВ.

Пунктом 2 угоди відповідач зобов`язався погасити заборгованість протягом грудня 2022 - лютого 2023 щомісячними сплатами згідно з додатком № 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

Додатком № 1 до угоди погоджено графік погашення відповідачем заборгованості:

- 539 231,92 грн до 25 грудня 2022 року;

- 539 231,91 грн до 25 січня 2023 року;

- 539 231,91 грн до 25 лютого 2023 року.

Згідно з пунктом 8 Угоди про реструктуризацію боргу у разі порушення Споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з ypaxyванням пені, 3% річних та інфляційної складової борги за час прострочення, які Споживач зобов`язується оплатити. Також Споживач зобов`язаний оплатити Підприємству штраф за невиконання ним Угоди ГПЗ у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Ця угода є невід`ємною частиною договору від 21.12.2021 № 8885003 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Дана Угода укладена у двох автентичних примірниках (по одному для кожної із сторін), вступає в дію з дня підписання її Сторонами, і діє до 28.02.2023 (п. 9, п. 10 Угоди про реструктуризацію боргу).

Відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача за договором № 8885003 від 21.12.2021 визнаний відповідачем та не підлягає доказуванню.

Відповідач, порушуючи умови Угоди про реструктуризацію заборгованості, своєчасно не вносив оплату у розмірі, визначеному Угодою, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 1 041 165,30 грн (з врахуванням коригування та часткової оплати), що підтверджується Довідкою про стан розрахунків за спожиту теплову енергію.

З метою досудового регулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 30/1/5/2744 від 07.03.2023 про здійснення розрахунків за теплову енергію, який був отриманий останнім 14.03.2023 (докази направлення наявні в матеріалах справи).

Відповіді на вищевказаний лист матеріали справи не містять.

Спір у даній справі виник, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Угодою № Р-8885003/2022/12 від 07.12.2022 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21.12.2021 № 8885003, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 1 277 306,40 грн, з яких: 1 041 165,30 грн заборгованості, 39 037,24 грн втрат від інфляції, 8 215,22 грн 3% річних, 136 920,37 грн пені та 52 058,27 грн штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом вище встановлено, що 07.12.2022 між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № Р-8885003/2022/12 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21.12.2021 № 8885003, відповідно до якої передбачено обов`язок відповідача сплатити позивачу борг у розмірі 1 617 695,74 грн. з врахуванням ПДВ.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 угоди відповідач зобов`язався погасити заборгованість протягом грудня 2022 - лютого 2023 щомісячними сплатами згідно з додатком № 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

Додатком № 1 до угоди погоджено графік погашення відповідачем заборгованості:

- 539 231,92 грн до 25 грудня 2022 року;

- 539 231,91 грн до 25 січня 2023 року;

- 539 231,91 грн до 25 лютого 2023 року.

Приписами статті 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, сторонами у п. 2 Угоди та Додатку № 1 до Угоди погоджено термін виконання зобов`язання зі сплати платежів - не пізніше 25 числа місяця починаючи з грудня 2022 року по лютий 2023 року.

При цьому у даному випадку суд не застосовує приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оскільки дана норма визначає порядок обрахунку строку, який визначений у календарних днях, а не терміну, який визначений певним числом місяця.

Наведене тлумачення законодавства суд обґрунтовує тим, що сторони, погоджуючи строк (у календарних днях від певної події), не мають можливості передбачити, на який саме день припаде закінчення такого строку. В той же час, погоджуючи термін (число місяця), сторони не позбавлені можливості визначити за допомогою календаря, на який саме день припаде настання строку виконання зобов`язання, а відтак відповідно до ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України не позбавлені можливості визначити, що сторона договору має виконати своє зобов`язання до відповідного числа місяця.

Зі змісту ст.ст. 251, 252, 253, 254, 530 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець не передбачав можливість застосування приписів ст. 254 Цивільного кодексу України при визначенні закінчення терміну, оскільки норми ст.ст. 253, 254 цього Кодексу чітко визначають, що мова йде про строк та не містять жодного посилання на термін, на противагу нормі ст. 530 Кодексу, де законодавець посилається і на строк, і на термін.

Так, відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання із погашення частини боргу до 25 числа відповідного місяця (не пізніше 25 числа місяця), міг завчасно встановити останній робочий (банківський) день, у який таке зобов`язання підлягало б виконанню.

Тобто станом на дату укладення Угоди, враховуючи погодження сторонами терміну оплати (а не строку), сторони мали можливість достеменно встановити відповідні числа місяця, в які підлягали виконанню зобов`язання зі сплати платежів на погашення боргу за кожен місяць протягом грудня 2022 року - лютого 2023 року.

Оскільки відповідач міг завчасно визначити останній день виконання зобов`язання зі сплати платежу у кожному місяці для його виконання не пізніше 25 числа місяця, то відповідно підстави для застосування частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та перенесення термінів оплати (у разі їх припадання на вихідний/святковий/неробочий день) відсутні.

Водночас, у грудні 2022 року КП «Київтеплоенерго» було здійснено коригування суми боргу відповідача, у зв`язку з чим він зменшився на 484 263,34 грн.

Зважаючи на те, що сторонами не змінювались умови Угоди за наслідками проведення коригування позивачем суми боргу (сторонами не надано доказів зворотного) та дані умови чітко визначають терміни та суми сплати, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був погасити перед позивачем борг у встановлені Угодою про реструктуризацію заборгованості терміни.

Однак, як вбачаться з Довідки про стан розрахунків за період грудень 2022 року по березень 2023 року, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив заборгованість, у зв`язку з чим за ним наявний борг перед позивачем у розмірі 1 041 165,30 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 ГК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доказів виконання відповідачем умов Угоди в частині погашення суми боргу станом на дату розгляду справи суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено (прострочено) виконання своїх зобов`язань за Угодою про реструктуризацію боргу, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення суми основного боргу в розмірі 1 041 165,30 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині сплати боргу за Угодою про реструктуризацію боргу, позивач нараховує 39 037,24 грн втрат від інфляції, 8 215,22 грн 3% річних, 136 920,37 грн пені.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Відповіднос до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 8 Угоди про реструктуризацію боргу в разі порушення Споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з ypaxyванням пені, 3% річних та інфляційної складової борги за час прострочення, які Споживач зобов`язується оплатити. Також Споживач зобов`язаний оплатити Підприємству штраф за невиконання ним Угоди ГПЗ у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Оскільки відповідачем було порушено умови Угоди щодо своєчасного погашення боргу ще у грудні 2022 року при сплаті першого платежу, то Угода втратила чинність з 26.12.2022, а відтак КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги всієї несплаченої суми боргу з урахуванням пені, 3% річних, інфляційної складової боргу, а також штрафу у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Тобто Угода (яка є невід`ємною частиною боргу згідно п. 9 Угоди) втратила свою чинність, а правовідносини сторін щодо сплати неустойки регулюються умовами Договору.

Так, позивач нараховує пеню на суму боргу за період з 26.12.2022 по 31.03.2023 у розмірі 136 920,37 грн.

Пунктом 7 Додатку № 4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» до Договору від 21.12.2021 передбачено, що абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня у розмірі 0,5% за кожен день до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством.

Судом встановлено, що у період з 26.12.2022 по 31.03.2023 у відповідача існував перед КП «Київтеплоенерго» борг у розмірі 1 041 165,30 грн, в той час, як Угода втратила чинність, а відтак, позивачем правомірно застосовано п. 7 Додатку № 4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» до Договору до спірних правовідносин щодо нарахування пені.

З пункту 7 Додатку № 4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» до Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (0,5% від суми боргу), порядок її нарахування (за кожний день) та строк нарахування (до моменту його повного погашення), а відтак приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими обмежено період нарахування пені піврічним строком, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що останнім було враховано наведені приписи закону, та КП «Київтеплоенерго» здійснило обрахунок пені виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені за заявлений період, дійшов до висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідача пені у розмірі 136 920,37 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з 26.12.2022 по 31.03.2023, суд дійшов висновку, що він є арифметично неправильними, з огляду на наступне.

З системного аналізу ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та методики нарахування інфляційних втрат вбачається, що останні підлягають нарахуванню в разі, якщо прострочення заборгованості тривало більше половини місяця.

У свою чергу, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21 та від 26.01.2022 у справі № 910/18557/20.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі програми розрахунку інфляційних.

Оскільки позивачем визначено періодом прострочки лише шість днів грудня 2022 року, в той час, як в силу імперативних приписів ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог, то відповідно за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. За перерахунком заявлених до стягнення інфляційних втрат за період з 26.12.2022 по 31.12.2022 інфляційна складова боргу у розмірі 1 041 165,30 грн складає 0 (нуль).

Відтак, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат (за період з 26.12.2022 по 31.03.2023) суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають часткову задоволенню, а саме, за розрахунком суду, у розмірі 31 528,40 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений відповідно до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 8 215,22 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 52 058,27 грн., нарахований за невиконання умов Угоди.

Одним із видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 8 Угоди передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити КП «Київтеплоенерго» штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, суд встановив його правильність та арифметичну вірність.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74-77, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І НАВЧАЛЬНИЙ ЦЕНТР ПРОБЛЕМ СТАНДАРТИЗАЦІЇ, СЕРТИФІКАЦІЇ ТА ЯКОСТІ» (03115, місто Київ, вулиця Святошинська, будинок 2, код 32595752) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; код 40538421) борг у розмірі 1 041 165 (один мільйон сорок одна тисяча сто шістдесят п`ять) грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 31 528 (тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять вісім) грн 40 коп., 3 % річних у розмірі 8 215 (вісім тисяч двісті п`ятнадцять) грн 22 коп., пеню у розмірі 136 920 (сто тридцять шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн 37 коп., штраф у розмірі 52 058 (п`ятдесят дві тисячі п`ятдесят вісім) грн 27 коп. та судовий збір у розмірі 19 046 (дев`ятнадцять тисяч сорок шість) грн 96 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 25.09.2023.

Суддя О.Г. Удалова