ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. м.Львів Справа №921/278/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Малех І.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

за участю представників учасників процесу від позивача Міненко В.М. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» на рішення Господарського суду Тернопільської області (суддя М.С.Стадник) від 22 жовтня 2021 року у справі №921/278/21 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» про стягнення 2 623 738,61 грн., з яких: 1 936 751,46 грн. боргу , 245 397,80 грн. пені, 132 344,68 грн. 7% штрафу, 100 951,66 грн. 3% річних, 208293,01 грн. інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 на розгляд Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» про стягнення боргу у загальній сумі 2 623 738,61 грн, з яких: 1936751,46 грн основний борг, 245397,80 грн пені, 7% штрафу 132344,68 грн, 3% річних 100951,66 грн, інфляційні втрати в сумі 208293,01 грн та 39 356,08 грн сплаченого судового збору та інші витрати пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами укладено договір поставки природного газу №06/09-2257 від 31.12.2009. У зв`язку з заборгованістю, яка склалася на 01.05.2012 у сумі 5533575,91 грн., між сторонами укладено було договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-199 від 28.05.2012, відповідно до якого відповідач зобов`язався погасити борг за період з травня 2012 року по квітень 2022 року рівними частинами по 46 113,13 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості у відповідача виникла заборгованість у сумі 1 936 751,46 грн за період серпень 2017 року - січень 2021 року, яку просить стягнути в примусовому порядку. За порушення грошових зобов`язань відповідачем на підставі п.3.4 договору та положень ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано пеню, штраф, інфляційні та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на положення ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173-175, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Відповідач заперечив позовні вимоги, зазначив, що відповідно до укладеного 28.05.2012 договору реструктуризації заборгованості №14/12-199, сторони домовилися про розстрочення заборгованості, яка виникла в межах виконання умов договору поставки природного газу №06/09-2357 від 31.12.2009. І враховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції (природного газу) трубопроводами, тому на нього, разом із нормами ЦК України, Законів України "Про транспорт", Закону України "Про трубопровідний транспорт", Закону України "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів. Даному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення, так як позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства. За таких обставин, до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч.5 ст. 315 ГК України. Просить суд в частині позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності за період з серпня 2017року по грудень 2020року.

Крім того, відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних до 10 % від заявлених. На підтвердження важкого фінансового стану підприємства надав баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2021 та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2021р. та постанови виконавчого провадження про арешт коштів боржника. При розгляді клопотання, просив врахувати правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №916/2268/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

Також відповідач в процесі розгляду справи в суді першої інстанції подав заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року у справі № 921/278/21 позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 1521733,29 грн. боргу, 8126,47 грн. пені, 12911,68 грн. штрафу, 31098,83 грн. 3% річних, 119 055,60 грн. інфляційних втрат та 26 325,94 грн. судового збору.

Рішення щодо стягнення основної суми боргу мотивоване з посиланням на ст. 267 ЦК України та встановлено , що з врахуванням 3-х річного строку позовної давності для подачі даної категорії спорів початок позовної давності 01.09.2017 дату звернення до суду 05.05.2021, встановив, що позивачем пропущено строк позовної давності на стягнення суми боргу за період з серпня 2017 року по квітень 2018 року з врахуванням чого відмовлено в позові в частині стягнення 415 018,17 грн. боргу за пропуском строку позовної давності та визнано обґрунтованою суму боргу в розмірі 1 521 733,29 грн. заборгованості за період травень 2018 січень 2021 року.

Щодо стягнення пені, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних то суд першої інстанції перевіривши на відповідність нараховані позивачем на прострочену суму боргу інфляційні втрати та 3% річних, встановив правомірність таких нарахувань за період червень 2018 року січень 2021 року на суми 62 197,67грн. 3% річних; 119 055,60грн. інфляційні втрати, та надмірно нараховані інфляційні втрати в сумі 192,89 грн. Відтак, у частині стягнення 38 573,99грн. 3% річних та 89 044,52 грн. інфляційних втрат за період вересень 2017 року - травень 2018 року відмовлено, як такі що заявлені з пропуском строку позовної давності та в частині 192,89 грн. інфляційних втрат, як надмірно заявлені. Щодо відповідності нарахування позивачем на прострочену суму боргу пені та штрафу суд встановив правомірність таких нарахувань за період червень 2020 року січень 2021року на суму 16 252,93грн. пені та 25 823,35грн. штрафу. Відтак, в частині позовних вимог про стягнення 106 521,33грн. штрафу та 229 144,87грн. пені за період серпень 2017- травень 2020 року, судом відмовлено у позові, оскільки такі заявлено поза межами строку позовної давності.

При цьому, судом розглянуто клопотання відповідача про зменшення санкцій, річних та встановлено, що фінансовою звітністю підприємства про результати господарської діяльності, постановами органу ДВС про арешт коштів боржника підтверджено наявність обставин, що дають право частково зменшити суму пені, штрафу, річних на 50% стягнувши , відповідно 8126,47 грн. пені, 31098,83 грн. річних та 12 911,68 грн. штрафу, в решті відмовлено.

Відповідач ПАТ «Тернопільміськгаз» не погодившись частково з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що таке в частині стягнення 8126,47 грн. пені, 12911,68 грн. штрафу, 31098,83 грн. 3% річних та 119055,60 грн. інфляційних втрат прийняте, з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права , з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме: судом не взято до уваги того, що реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, на неї не нараховується пеня, штрафні та інші санкції, крім випадків розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» , що встановлено в п.10.5 ст. 10 даного закону.

Відповідно до цього, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року у справі №921/278/21 в частині стягнення 8126,47 грн. пені, 12911,68 грн. штрафу, 31098,83 грн. 3% річних, 119 055,60 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позивач ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства України , враховуючи всі фактичні обставини справи , в межах наданих суду повноважень та судом вірно застосовано як норми процесуального так і норми матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні , надано належну оцінку всім доказам , ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Відповідно просить, апеляційну скаргу ПрАТ «Тернопільмівськгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2021 без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2022 ( поновлено Приватному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2021 у справі №921/278/21 та відкрито апеляційне провадження за такою. Зупинено дію рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2021 у справі №921/278/21 до завершення апеляційного провадження.

Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 01.09.2023

Згідно статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія Західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року у справі №921/278/21 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи:

31.12.2009 Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Тернопільміськгаз" (правонаступник якого Приватне акціонерне товариство «Тернопільміськаз») - (покупець) укладено договір поставки природного газу №06/09-2257, відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю в 2010 році природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п.5.1. договору, встановлено, що розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом поточного перерахування на рахунок постачальника протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Отже, постачальник на виконання умов договору поставки газу у період січень-грудень 2010 року поставив покупцю природний газ в кількості 5 262,801 тис.куб.м. на загальну суму 14 004 231,55грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу за січень - грудень 2010 року, а саме: акт за січень 2010 року в обсязі 717,474 тис.куб.м на суму 1 820 228,33 грн., за лютий 2010 року в обсязі 544,168 тис.куб.м на суму 1 380 549,85 грн., за березень 2010 року а обсязі 391,055 тис.куб.м на суму 992 108,41 грн., за квітень 2010 року в обсязі 235, 256 тис.куб.м на суму 596 842,60 грн., за травень 2010 року в обсязі 325,756 тис.куб.м на суму 818 583,14грн., за червень 2010 року в обсязі 326,508 тис.куб.м на суму 820 472,81 грн., а липень 2010 року в обсязі 324,826 тис.куб.м на суму 816 246,16 грн., за серпень 2010 року в обсязі 329,286 тис.куб.м на суму 928 245,70 грн., за вересень 2010 року в обсязі 317,528 тис.куб.м на суму 895 101,28 грн., за жовтень 2010 року в обсязі 427,768 на суму 1 205 864,30 грн., за листопад 2010 року в обсязі 522,855 тис.куб.м на суму 1 476 911,51 грн. та за грудень 2010 року в обсязі 800,320 тис.куб.м на суму 2 256 076,49 грн., які підписані представниками сторін та засвідчені відтисками печаток без зауважень.

В подальшому, сторонами складено 28.05.2012 акт звіряння розрахунків заборгованості за природний газ, яка утворилася станом на 01.01.2011 і не сплачена станом на 04.06.2011, з урахуванням зміни заборгованості станом на 01.05.2012, відповідно до якого сума боргу по договору поставки газу від 31.12.2009 №06/09-2257 складає 5 533 575,91 грн. Така звірка розрахунків проведена на виконання п. 2.6 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", про що є застереження у даному акті.

28.05.2012 Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Тернопільміськгаз" (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Тернопільміськаз» - боржник) на виконання п. 2.6 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» уклали договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-199, відповідно до п.п.1.1, 2.1 якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу - 5 533 575,91 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків, та яка виникла за Договором поставки природного газу від 31.12.2009 №06/09-2257 (договору про реструктуризацію).

Боржник ( відповідач в даній справі) зобов`язався сплатити у повному обсязі суму основного боргу шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення, а саме щомісячно з травня 2012 року по березень 2022 року рівними платежами по 46113,13 грн., а квітень 2022 року - 46113,44 грн. (п.2.2 договору про реструктуризацію).

Згідно п.2.3. договору про реструктуризацію встановлено, що зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 договору на відповідний місяць.

За прострочення виконання зобов`язань боржник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.3.1, п.3.4 договору про реструктуризацію).

У відповідності до п.5.1. договору про реструктуризацію встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 29.04.2022 року, а в частині виконання зобов`язань за договором до їх повного виконання.

Як вбачається з обставин справи та не заперечується скаржником зобов`язання в період серпень 2017 року - січень 2021 року виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 1 936 751,46 грн., що відповідно стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення суми боргу та нарахованих на неї інфляційних втрат, річних, пені та штрафу.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року у справі № 921/278/21 позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 1521733,29 грн. боргу, 8126,47 грн. пені, 12911,68 грн. штрафу, 31098,83 грн. 3% річних, 119 055,60 грн. інфляційних втрат та 26 325,94 грн. судового збору.

З даним рішенням суду в частині стягнення 8126,47 грн. пені, 12911,68 грн. штрафу, 31098,83 грн. 3% річних та 119055,60 грн. інфляційних втрат, не погодився відповідач подавши апеляційну скаргу з посиланням на те, що реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, на неї не нараховується пеня, штрафні та інші санкції, крім випадків розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що встановлено в п.10.5 ст. 10 даного закону.

У відповідності до положень 269 ГПК України , суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів та обставин справи відповідачем допущено порушення грошового зобов`язання по договору про реструктуризацію за період серпень 2017 року січень 2021 року, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість в сумі 1 936 751,46 грн. , що не заперечувалось сторонами.

За невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Сторони звільняються від відповідальності у випадку настання обставин непереборної сили. Сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, якщо обставини, визначені п.4.2. цього договору, настали у період прострочення виконання зобов`язання (п.3.1. договору №14/12-199 від 28.05.2012).

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.3.4. договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-199 від 28.05.2012 встановлено, що за просторочення виконання зобов`язань, вказаних у п.2.2. цього договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з врахуванням положень ст. 267, 258 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України, судом першої інстанції встановлено правомірність нарахування інфляційних та 3% річних за період червень 2018 року січень 2021 року на суму 62 197,67 грн., 3% річних, 119 055,60 грн. інфляційних втрат; щодо пені та штрафу то встановлено правомірність таких нарахувань за період червень 2020 року - січень 2021 року на суму 16 525,93 грн. та 25 823,35 грн. штрафу. Даних сум скаржником не заперечено.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов такий серед іншого просив зменшити розмір пені, штрафу, 3% річних та інфляційних до 10% від заявлених.

Судом першої інстанції взято до уваги клопотання відповідача про зменшення санкцій та річних, яке мотивовано важким фінансовим становищем, що підтверджено фінансовою звітністю підприємства про результати господарської діяльності , постановами органу ДВС про арешт коштів боржника, в зв`язку з чим зменшено суму пені, штрафу, річних на 50% стягнувши відповідно 126,47 грн. пені, 31 098,83 грн. річних та 12 911,68 грн. штрафу.

Відтак, суд апеляційної інстанції в спростування доводів апеляційної скарги вказує на те, що відповідач (скаржник) в суді першої інстанції просив зменшити розмір санкцій і при цьому такий не посилався на п.10.5 ст. 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Яку вбачається з обставин справи договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-199 від 28.05.2012 укладено на виконання п.2.6. Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а не на виконання Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», а відтак положення останнього в даних правовідносинах не застосовується.

Крім цього, умовами договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-199 від 28.05.2012 в розділі 3 чітко прописано відповідальність сторін.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року в даній справі .

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Тернопільської області ухвалив рішення від 22 жовтня 2021 року у справі №921/278/21 з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» суд залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 жовтня 2021 року у справі №921/278/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя І.Б. Малех