ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Справа№ 924/43/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023

у справі № 924/43/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Масловського Олега Олеговича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп"

про стягнення 412 495,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2023 року Фізична особа-підприємець Масловський Олег Олегович звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» про стягнення 412 495,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором перевезення від 22.12.2021 № 22/12 в частині оплати наданих позивачем послуг з вантажних перевезень на загальну суму 412.495,00 грн, за замовленнями (заявками) № 1 від 05.01.2022 та № 2 від 13.01.2022.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 10.01.2023 позовну заяву ФОП Масловського Олега Олеговича до ТОВ «ВВТ Груп» передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі № 924/32/23 позов задоволено та стягнуто з ТОВ «ВВТ Груп» на користь ФОП Масловського Олега Олеговича 412 495 грн 00 коп. боргу, 6 187 грн 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що факт наявності заборгованості відповідача в розмірі 412 495,00 грн підтверджено наданими доказами. Судом визнано безпідставним посилання відповідача як на підставу неможливості виконання зобов`язань за договором на наявність форс-мажорних обставин.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2023 у справі №924/32/23 з ТОВ «ВВТ Груп» на користь ФОП Масловського Олега Олеговича стягнуто 36 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг, а також співмірність понесеного розміру витрат з наданими послугами.

Короткий зміст апеляційних скарг та їх доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі № 924/43/23, ТОВ «ВВТ Груп» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 617, 629, 909, 916 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 13, 74 ГПК України, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що свої зобов`язання з оплати наданих послуг з перевезення ним не виконано через форс-мажорні обставини - військову агресію проти України, внаслідок якої були закриті українські порти, що призвело до затримки вантажу відповідача біля кордону на 100 днів.

Окрім того, ТОВ «ВВТ Груп» було подано до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 у справі № 924/43/23. У поданій скарзі скаржник просить скасувати зазначене додаткове рішення як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права - ст. 126, 129 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи при цьому, що позивачем не надано доказів, зокрема, акту виконаних робіт, які б підтверджували факт виконання робіт - надання правової допомоги, які були визначені в договорі від 04.01.2023, укладеному позивачем з АО «Адвокатська контора Місяць і Партнери».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 та витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 20.06.2023 апеляційні скаргу у справі № 924/43/23 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя: Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2023 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 924/43/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за раніше поданою апеляційними скаргами ТОВ "ВВТ Груп" на рішення від 03.04.2023 та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Після надходження до суду матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВВТ Груп" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 у справі № 924/43/234; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 13.09.2023.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВВТ Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі № 924/43/23; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 13.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 розгляд справи відкладено на 27.09.2023.

В судове засідання 27.09.2023 представники сторін не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору перевезення від 22.12.2021 № 22/12, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» та Фізичною особою-підприємцем Масловським Олегом Олеговичем останній взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення наданих відповідачем вантажів автомобільним транспортом та надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України, зокрема, перевізник зобов`язувався доставити надані клієнтом вантажі до пункту призначення (місця розвантаження) в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а клієнт зобов`язується вчасно сплатити за послуги перевізника встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником рахунків за перевезення.

Згідно з п. 2.1 договору перевезення здійснюється на підставі замовлення на перевезення, яке надається перевізнику клієнтом засобами електронного зв`язку, факсимільного зв`язку, кур`єрською поштою або в усній формі.

Пунктом 2.2 договору визначено, що вартість перевезення та інших послуг встановлюється за згодою сторін та вказується в актах виконаних робіт (наданих послуг).

В п. 2.3 договору встановлено, що у рахунках на оплату, актах виконаних робіт (наданих послуг) зазначаються: вартість кожного окремого перевезення, вартість інших послуг, загальна сума оплати наданих послуг, маршрут перевезення, кількість товару, що перевозиться.

Відповідно до п. 5.3 договору розрахунки за надання послуг між перевізником та клієнтом проводяться протягом 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку, який формується на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг).

За положеннями п. 5.4 договору перевізник надає клієнту акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) в двох примірниках. Клієнт зобов`язаний прийняти акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) і протягом 10 календарних днів з дня його отримання підписати його та повернути перевізнику один примірник або висловити обґрунтовану претензію щодо наданих послуг.

Строк дії договору - з моменту підписання та до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань за договором (п. 10.1 договору).

На виконання умов зазначеного вище договору відповідачем надано замовлення (заявки) на перевезення вантажу, підписані та скріплені печатками сторін, а саме:

- замовлення (заявка) № 1 від 05.01.2022 до договору перевезення № 22/12 від 22.12.2021 (далі - заявка № 1), якою сторони погодили місце навантаження вантажу, місце розвантаження вантажу, товар (вантаж), визначено кількість тон товару, а саме 1489,340 тон кукурудзи 3-го класі та зазначено вартість перевезення, яка становить 372.335,00 грн без ПДВ;

- замовлення (заявка) № 2 від 13.01.2022 до договору перевезення № 22/12 від 22.12.2021 (ділі - заявка № 2), якою сторони погодили місце навантаження вантажу, місце розвантаження вантажу, товар (вантаж), визначено кількість тон товару, а саме 160,640 тон кукурудзи та зазначено вартість перевезення, яка становить 40.160,00 грн без ПДВ.

В п. 2 наведених заявок зазначено, що акт наданих послуг (виконаних робіт) підписується сторонами після повного виконання замовлення (заявки).

В п. 3 заявок сторони дійшли згоди, що оплата за послуги перевезення здійснюється протягом трьох робочих днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг).

Також, сторонами було підписано та скріплено печатками акти приймання - здачі виконаних робіт, а саме, акт № 22/12 приймання-здачі виконаних робіт (послуг) від 05.01.2022, за яким перевізником надано транспортні послуги по перевезенню вантажу - кукурудзи 3-го класу, в загальній кількості 1489,340 тон, загальна вартість наданих послуг - 372.335,00 грн; акт № 22/12/2 приймання-здачі виконаних робіт (послуг) від 13.01.2022, за яким перевізником надано транспортні послуги по перевезенню вантажу - кукурудзи 3-го класу, в загальній кількості 160,640 тон, загальна вартість наданих послуг - 40.160,00 грн.

На підставі зазначених заявок та актів позивачем було виставлено відповідачу рахунки (з посилання на заявки № 1 та № 2) на сплату транспортних послуг по перевезенню вантажу - кукурудзи 3-го класу, у загальній сумі 412.495,00 грн (372335,00 грн + 40.160,00 грн).

Звертаючись з позовом у даній справі, ФОП Масловський О.О. послався на те, що відповідач мав здійснити оплату за послуги перевезення у наступні строки: за заявкою № 1 від 05.01.2022 у строк до 10.01.2022 включно; за заявкою № 2 від 13.01.2022 у строк до 18.01.2022 включно.

Проте, свої зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів відповідачем не виконано, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 412495,00 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Зі змісту статті 909 ЦК України вбачається, що обов`язковою підставою для здійснення відправником свого обов`язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

За положеннями ч. 1 ст. 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що про факт виконання позивачем своїх зобов`язань зі здійснення вантажних перевезень за замовленнями (заявками) № 1 від 05.01.2022 та № 2 від 13.01.2022 до договору перевезення № 22/12 від 22.12.2021 на загальну суму 412 495,00 грн свідчать підписані обома сторонами та скріплені їх печатками акти приймання-здачі виконаних робіт (послуг) від 05.01.2022 № 22/12 та від 13.01.2022 № 22/12/2.

Натомість належних доказів оплати зазначених перевезень відповідачем не надано.

З огляду на зазначене вище апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 412 495,00 грн заборгованості за договором перевезення № 22/12 від 22.12.2021.

Щодо посилання скаржника на обставини непереборної сили апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно по повідомлення Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, яке було розміщено на її сайті, визнано військову агресію російської федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022. Зокрема, у повідомленні зазначено, що враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Верховний Суд у постанові від 14.03.2023 у справі № 923/878/21 зазначив, що той факт, що "28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022", - сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягала доведенню відповідачем у судах попередніх інстанцій на загальних підставах.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанова Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №922/999/22).

У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд дійшов висновку, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Таким чином, суб`єкту господарювання необхідно довести, що невиконання (неналежне виконання) зобов`язання сталось, саме у зв`язку із настанням обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, укладення договору та виникнення зобов`язання з оплати виконаних робіт мали місце до початку повномасштабної військової агресії проти України, зокрема, строк оплати за заявкою № 1 від 05.01.2022 - до 10.01.2022 включно; за заявкою № 2 від 13.01.2022 - до 18.01.2022 включно, а відтак, зазначені відповідачем обставини не є форс-мажорними щодо неналежного виконання ним свого зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт.

Посилання скаржника на те, що вантаж було затримано на кордоні у зв`язку із повномасштабною агресією проти України не знаходить свого підтвердження у наданих сторонами письмових доказах та спростовується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами без зауважень актами приймання-здачі виконаних робіт (послуг) від 05.01.2022 № 22/12 та від 13.01.2022 № 22/12/2

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на зазначене вище рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у даній справі є правомірним.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно з статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В заяві про розподіл судових витрат позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 36 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 04.01.2023, укладений з Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери», за умовами якого останнє зобов`язалось надавати правову допомогу по забезпеченню представництва інтересів Клієнта в господарських судах України при розгляді справи за позовом Клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» про стягнення заборгованості. Вартість професійної допомоги визначена в п. 4.1 договору та становить 36000 грн.

В матеріалах справи наявний ордер серії ВХ № 1038344 від 05.01.2023, виданий Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» на представництво інтересів Фізичної особи-підприємця Масловського Олега Олеговича адвокату Заболотному Антону Миколайовичу, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 439 від 18.11.2009 Заболотним Антоном Миколайовичем.

Також, позивачем надано суду платіжну інструкції № 87 від 31.01.2023 про перерахування на користь Адвокатського об`єднання гонорару в сумі 36 000,00 грн.

Суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Зазначені докази направлені іншому учаснику справи (відповідачу), що підтверджується долученим до матеріалів справи описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком Укрпошти.

Дослідивши надані заявником докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд вважає надані докази достатніми, а розмір витрат на професійну правничу допомогу таким, що відповідає критеріям реальності, розумності та складності справи, а відтак, правомірним є висновок господарського суду першої інстанції про задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявлено розмірі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення судів першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційних скарг, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судові витрати.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

Враховуючи норми ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у даній справі покладаються на скаржника.

Апеляційна скарга на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, відповідно розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2023 у справі №924/43/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі №924/43/22 покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути місцевого господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.10.2023.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко