ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. Справа №27/55(914/4078/21)

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів ОРИЩИН Г.В.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін:

арбітражного керуючого: Сибай А.М. (розпорядник майна);

позивача: Квіткін Ю.М. (адвокат).

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рома» б/н від 08.05.2023 (вх.ЗАГС №0105/1529/23 від 11.05.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2023,повний текст-20.04.2023 (суддя Чорній Л.З.)

у справі № 27/55(914/4078/21)

за первісним позовом: Спільного українсько-німецького

підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ,

м.Жовква Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства «Рома», м.Рава-

Руська Львівської області

про стягнення 1 061 962,42 грн заборгованості

та за зустрічним позовом: Приватного підприємства «Рома», м.Рава-

Руська Львівської області

до відповідача: Спільного українсько-німецького

підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ, м.Жовква

Львівської області

про визнання недійсним договору оренди від

02.01.2018

у межах справи № 27/55

за заявою: Спільного українсько-німецького

підприємства «Тристалко» у формі ТзОВ, м.Жовква Львівської області

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №27/55 за заявою боржника СУНП у формі ТОВ "Тристалко" про визнання банкрутом.

У грудні 2021 року на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТОВ до ПП «Рома» про стягнення заборгованості в сумі 1 061 962,42грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В січні 2022 року ПП «Рома» подало зустрічний позов до Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТОВ про визнання недійсним договору оренди від 02.01.2018.

Господарський суд Львівської області рішенням від 17.04.2023 первісний позов задовольнив повністю. Стягнув з ПП «Рома» на користь Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТОВ заборгованість в сумі 1 061 962,42 грн з орендної плати. У задоволенні зустрічного позову суд відмовив.

Узагальнені доводи апеляційної скарги, особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників у справі.

Відповідач за первісним позовом ПП «Рома» подало апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову повністю, а зустрічний позов задоволити повністю.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив наступні обставини:

- у апелянта є достатні підстави вважати, що договір оренди від 02.01.2018 та додатки до нього (акт приймання-передачі від 02.01.2018) містять підписи та печатку ПП «Рома», нанесені у спосіб, який може свідчити про недійсність вказаних документів, а саме шляхом нанесення друкованого тексту на бланк, які містив печатку та підпис керівника вказаного підприємства;

- у зв`язку з цим, відповідач за первісним позовом подав клопотання до суду першої інстанції про проведення технічної експертизи із визначеним переліком питань, в задоволенні якого суд першої інстанції відмовив чим порушив норми процесуального права та не з`ясував дійсні обставини справи;

-у господарських відносинах із позивачем за первісним позовом, відповідач керувався положеннями угоди про співробітництво та організацію правовідносин від 09.02.2016 №10, платежі були здійснені на підставі зазначеної угоди;

- між сторонами не існували договірні відносини оренди.

Позивач за первісним позовом заперечив доводи апеляційної скарги і просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, про що подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що апеляційна скарг обґрунтована доводами про недійсність договору оренди від 02.01.2018 та необхідністю проведення технічної експертизи на стадії апеляційного провадження згідно із доданим до апеляційної скарги клопотанням. Проте, таке ж клопотання відповідача за первісним позовом суд першої інстанції залишив без розгляду, оскільки заявлене на стадії розгляду справи по суті. При цьому, доводи апелянта про недійсність вказаного договору оренди не відповідають дійсним обставинам справи, адже Господарський суд Львівської області в рішенні від 02.09.2021 у справі №27/55 (914/208/21), яке набрало законної сили встановив факт укладення вказаного договору, передачу майна в оренду та часткове виконання цього ж договору.

Разом із поданою апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про призначення технічної експертизи договору оренди від 02.01.2018, укладеного між Спільним українсько-німецьким підприємством-фірмою «Тристалко» у формі ТОВ та ПП «Рома» та акту приймання-передачі від 02.01.2018 та навів перелік питань для експертизи.

З приводу зазначеного клопотання про призначення технічної експертизи, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 207 ГПК України передбачено, що в судовому засіданні головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про залишення без розгляду вказаного клопотання, оскільки таке подане з пропуском встановленого строку без клопотання про поновлення цього строку.

20.06.2023 на адресу суду надійшло клопотання від апелянта про зупинення провадження у справі №27/55 (914/4078/21) до набрання законної сили рішенням суду у справі №27/55(914/1780/23) за позовом ПП «Рома» до Спільного українсько-німецького підприємства «Тристалко» у формі ТОВ про визнання недійсним договору оренди від 02.01.2018.

Розглянувши зазначене клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Відповідно до ч.5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі, оскільки доводи апелянта про визнання недійсним договору внаслідок його підписання неповноважною особою, чи підроблення підпису уповноваженої особи, а також щодо підроблення печатки цієї юридичної особи не підтверджують наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи, оскільки апелянтом не заперечується наявність в матеріалах справи доказів, з аналізу яких можна встановити факт підписання чи не підписання керівником апелянта спірних договору та акту, а відмінність відбитку печатки на цих документах від відбитку печатки, вільні зразки якої надано для проведення технічної експертизи, наведеного не спростовують враховуючи норми ч.2 ст.207 ЦК України.

20.09.2023 на електронну адресу суду від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його зайнятістю 21.09.2023 в іншому судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи №569/10629/22, яка розглядається Рівненським міським судом Рівненської області.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу положень ст. 202 ГПК України вбачається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаного клопотання.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами заявлено не було.

В судове засідання з`явився представник позивача за первісним позовом та арбітражний керуючий, які надали усні пояснення по суті апеляційних вимог та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Як вірно встановив місцевий господарський суд та підтверджується матеріалами справи, 02.01.2018 між Спільним українсько-німецьким підприємством «Тристалко» у формі ТОВ та ПП «Рома», відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) цілісний майновий комплекс Жовківський цегельний завод, який знаходиться за адресою: м. Жовква, вул. Дорошенка, 17.

Згідно з п. 2.1 договору за користування орендованим майном орендар щомісяця сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 145 833,34 грн без ПДВ. Загальна суму цього договору становить 3 350 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору орендна плата проводиться орендарем щомісячно шляхом переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок орендодавця, але не пізніше 5-го числа наступного за місяцем оплати.

Згідно з п. 3.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у п.3.2. цього договору, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.2 договору майно повинно бути передане орендодавцем і прийняте орендарем за актом приймання-передачі протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання даного договору. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін на скріплюється печатками, і є складовою та невід`ємною частиною даного договору, визначений як додаток № 1.

На підтвердження фактичного існування майна за адресою: Львівська область, м.Жовква, вул. Дорошенка, 17 до матеріалів справи позивач додав копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.12.2019 за № 194573656.

Позивач за первісним позовом за актом приймання-передачі майна від 02.01.2018 передав відповідачу за первісним позовом в оренду цілісний майновий комплекс, а саме - Жовківський цегельний завод, що знаходиться за адресою: м. Жовква, вул. Дорошенка, 17.

У п. 3 вказаного акта зазначено, що технічний стан майна у момент його передачі є задовільний та такий, що відповідає технічним та санітарним вимогам. Ніяких зауважень або вимог від орендаря до орендодавця немає. Акт приймання-передачі від 02.01.2018 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. Копія акта міститься в матеріалах справи.

Господарський суд Львівської області в рішенні від 02.09.2021 у справі №27/55(914/208/21), яке набрало законної сили, встановив факт укладення договору оренди від 02.01.2018 і передачі майна в оренду за актом приймання-передачі майна від 02.01.2018 та часткове виконання зазначеного договору.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за договором у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість перед позивачем за первісним в розмірі 1 061 962,42 грн, що стало підставою звернення із первісним позовом у даній справі.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а вислу норм ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Отже, за наслідками укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач за первісним позовом прийняв в оренду цілісний майновий комплекс - Жовківський цегельний завод, який знаходить за адресою: м.Жовква, вул. Дорошенка, 17.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за договором оренди від 02.01.2018 за період з січня 2018 року до серпня 2018 року у розмірі 1 061 962,42 грн є обґрунтованими, законними і підтвердженими матеріалами справи, а тому правомірно задоволені судом.

При цьому, розглянувши заяву відповідача за первісним позовом про застосування строку позовної давності у цій справі, суд першої інстанції вірно застосував норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Окрім цього, доводи апеляційної скарги не містять доводів, які спростовують вищеописані обставини справи, які вірно встановив суд першої інстанції під час розгляду справи, а тому оскаржуване рішення у вказаній частині є законним і обгрунтованим.

Щодо зустрічного позову.

Позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним договір оренди від 02.01.2018, укладений між Спільним українсько-німецьким підприємством-фірмою «Тристалко» у формі ТОВ та ПП «Рома».

Відповідно до висновку експерта №1914-Е від 20.09.2022 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка проведена на підставі ухвали суду першої інстанції від 08.06.2022 в якому встановлено, що підписи від імені Демчини Р.І., розташовані у розділі: 8 «Місцезнаходження та реквізити сторін» у графі: «Орендар» перед словом: «Р.І. Демчина» на останньому (третьому) аркуші договору оренди № б/н ви 02 січня 2018 та у графі: «Орендар», перед словом: «Р.І. Демчина» на акті приймання передачі від 02.01.2018, виконані самим Демчиною Р.І.

Відповідно до висновку експерта №1915-Е від 03.11.2022 за результатами судової технічної експертизи друкарських форм, яка проведена на підставі ухвали суду першої інстанції від 08.06.2022, за результатами проведення експертизи зроблено висновок, що відтиски круглої печатки від імені ПП «РОМА», розташовані в договорі оренди та акті приймання-передачі від 02.01.2018, складені Спільним українсько-німецьким підприємством - фірма «Тристалко» у формі ТОВ та ПП «Рома», нанесені не за допомогою круглої печатки ПП «РОМА», вільні та експериментальні зразки якої були надані для порівняльного дослідження, а за допомогою іншої рельєфної еластичної (гумової, фотополімерної) друкарської форми.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України, достатнім є проставлення підпису повноважної особи сторони договору для його вчинення (укладення), а відтиск печатки сторони договору чи інших додаткових умов для його укладання не вимагається.

За таких обставин та з огляду на норми чинного законодавства, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач за зустрічним позовом не довів наявність обставин, за яких суд може визнати спірний правочин недійсним, адже документальними доказами у справі підтверджується власноручне підписання керівником ПП «Рома» спірних договору та акту, а відмінність відбитку печатки на цих документах від відбитку печатки, вільні зразки якої надано для проведення технічної експертизи, наведеного не спростовують, що вірно встановив місцевий господарський суд під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що надав відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, та дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рома» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2023 у справі №27/55(914/4078/21) без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03.10.2023.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Г.В. ОРИЩИН

О.С. СКРИПЧУК