ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року Справа № 906/978/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Юрчук М.І. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича на ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

2. ОСОБА_1

про визнання недійсними договорів,

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача-1 Сачко А.В.;

відповідача-2 не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Саксоніку Михайлу Марковичу у відкритті провадження у справі за позовом до ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що спірні правовідносини, в яких ФОП Саксонік М.М. вимушений був звертатися за судовим захистом до господарського суду, виникли не в рамках договорів купівлі-продажу транспортних засобів, укладених між ТОВ «Форест Полісся» та фізичною особою Остудімовим Б.А., а саме з огляду на уникнення відповідальності відповідачем-1 при виконанні існуючого з ФОП Саксоніком М.М. договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021. Відповідно, такі правовідносини є господарськими.

Вважає, що господарський суд Житомирської області позбавив позивача доступу до правосуддя та порушив при цьому п.1 ч.1 ст.20 ГПК України.

Зазначає, що незважаючи на те, що апелянт не є стороною оспорюваних договорів, а однією із сторін оспорюваних договорів є фізична особа, тим не менше такі договори укладалися з метою вплинути на господарські відносини між апелянтом та відповідачем-1 та спричинили шкоду апелянту.

Також зазначає, що поза увагою суду першої інстанції лишилися інші висновки, які зробив Верховний Суд, а саме: ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду є наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір, а суб`єктний склад спірних правовідносин є лише формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Тому вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив ч.2 ст.4, п.1 ч.1 ст.20, ч.ч.1,3 ст.3 ГК України, безпідставно застосував ч.1 ст.19 ЦПК України та не прийняв до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Листом від 16.08.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.

29.08.2023 матеріали справи №906/978/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 поновлено Фізичній особі-підприємцю Саксоніку Михайлу Марковичу строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги призначити на 27 вересня 2023 року об 12:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 у строк до 22.09.2023 подати письмові відзиви на апеляційну скаргу.

22.09.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник зазначає, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Позивач зазначає, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем-1 існують в рамках договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021, однак предметом позову є договори купівлі-продажу, укладені між ТОВ «Форест Полісся-10» та ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що іншим представником позивача подано аналогічний позов з аналогічним позовними вимогами (позивач та відповідачі також співпадають) до Баранівського районного суду Житомирської області. Відповідно до ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 23.08.2023 по справі №273/1956/23 провадження по справі відкрито та призначено судовий розгляд 14.12.2023 о 10:00 год.

Також відповідач-1 зазначає, що понесені витрати на правничу допомогу складатимуть 15000 грн.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Саксоніка М.М., а ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 залишити без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 27.09.2023 з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10".

При цьому, Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович та Остудімов Богдан Анатолійович не забезпечив явку своїх представників у судове засідання, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги, надав пояснення у справі. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Саксоніка М.М., а ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 залишити без змін. Зазначив, що надасть докази понесення витрат на правничу допомогу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Фізична особа-підприємець Саксонік Михайло Маркович звернувся до суду з позовом до ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними: договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen Tiguan (номерний знак НОМЕР_1 ) від 12.11.2022, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки DAF (номерний знак НОМЕР_2 ) від 07.12.2022, договору купівлі-продажу причепу марки SCMITTZ (номерний знак НОМЕР_3 ) від 07.12.2022.

Позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 та обґрунтовує підвідомчість спору господарському суду наявністю господарських правовідносин між ним та відповідачем-1.

Відповідно до положень ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Як встановлено ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи із наведеного сторонами у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з положень п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Водночас, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом частин 1, 3 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід, зокрема, керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

З огляду на положення ч.1 ст.20 ГПК України, а також ст.ст.4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.24 Цивільного кодексу України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №909/207/20, згідно зі ст.20 ГПК України виключено можливість здійснення провадження у господарському суді у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності стороною в яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що господарські правовідносини між Фізичною особою - підприємцем Саксоніком Михайлом Марковичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" існують в рамках договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №3 від 04.01.2021.

Разом з тим, предметом позову є вимога Фізичної особи - підприємця Саксоніка Михайла Марковича про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які укладалися між ТОВ "Форест Полісся-10" та Остудімовим Б.А.

Фізична особа - підприємець Саксонік Михайло Маркович не є стороною даних договорів і відповідно між ним та сторонами оспорених правочинів не виникли господарські правовідносини.

Отже, в даному випадку позивач звернувся до господарського суду із позовом до відповідачів, один з яких, не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності і який у спірних правовідносинах виступає фізичною особою громадянином, відтак не може бути стороною в господарському процесі.

Відносно посилань позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №904/1083/18 від 25.06.2019, суд першої інстанції вірно відмітив, що дана постанова винесена за результатами розгляду спору до фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, щодо правовідносин, які виникли коли відповідач мав статус фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на встановлене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дослідив та з`ясував належний суб`єктний склад сторін у справі (з урахуванням предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, визначеної ст.20 ГПК України) та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову Фізичній особі - підприємцю Саксоніку Михайлу Марковичу у відкритті провадження у справі за позовом до ТОВ "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

При цьому, частиною 6 статті 175 ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вірно роз`яснив суд першої інстанції заявнику, розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів відмічає, що Фізичною особою - підприємцем Саксоніком Михайлом Марковичем подано аналогічний позов з аналогічним позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів до Баранівського районного суду Житомирської області, ухвалою якого від 23.08.2023 у справі №273/1956/23 провадження по справі відкрито та призначено судовий розгляд 14.12.2023 о 10:00 год.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що при перегляді оскаржуваної ухвали у даній справі приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.02.2023 у справі №909/207/20, ухваленій при аналогічному суб`єктному складі сторін та схожого характеру спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 чт.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича - без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саксоніка Михайла Марковича на ухвалу господарського суду Житомирської області від 28.07.2023 у справі №906/978/23 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Постанову прийнято з окремою думкою судді Юрчука М.І.

Повний текст постанови складено 28.09.2023.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.