ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/240/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: Н.В. Вішнікіна, А.С. Трусов

від відповідачів:

1)голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Юрія Григоровича: Ю.І. Шульга

2)Споживчого товариства «Хаджибей-3»: Ю.І. Шульга

3)Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області: А.В. Буран

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , П.Л. Червонюк, ОСОБА_2

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_7

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 (суддя С.П.Желєзна, м.Одеса, повний текст складено 05.06.2023)

у справі № 916/240/23

за позовом ОСОБА_7

до відповідачів:

1)голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Юрія Григоровича, 2)Споживчого товариства «Хаджибей-3»

3)Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 ;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_4 ,

про визнання незаконним звернення, визнання незаконним рішення ради про припинення права постійного користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Процесуальні дії суду першої інстанції

У січні 2023 року ОСОБА_7 (надалі також ОСОБА_7 ) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Юрія Григоровича (надалі також голова правління Куліченко Ю.Г.), Споживчого товариства «Хаджибей-3», Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (надалі також Дачненська сільська рада), в якій просила:

1)визнати недійсним звернення голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» земельною ділянкою загальною площею 12,4 га, переданою у постійне користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» згідно з рішенням Єгорівської сільської ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області від 03.09.1997 та розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №18-Р від 20.01.1998, та скасування державного акту про право постійного користування земельною ділянкою;

2)визнати незаконним та нечинним рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області №713-VIII від 24.02.2022 «Про припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку загальною площею 12,4 га».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 послалась на те, що вона є членом Споживчого товариства «Хаджибей-3», яке розташоване на земельній ділянці, яка перебувала у товариства на праві постійного користування. Однак звернення голови правління ОСОБА_22 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про припинення права постійного користування та скасування державного акту про право постійного користування земельною ділянкою є таким, що суперечеть інтересам членів товариства та норм статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3», статтею 5 якого чітко визначено, що прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядженням майном товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів. Відтак, посилаючись на відсутність рішення загальних зборів Споживчого товариства «Хаджибей-3» про відмову від права постійного користування, позивачем зазначено, що голова правління не мав повноважень на звернення до сільської ради із заявою про припинення права постійного користування, а отже, звернення голови правління має бути визнано недійсним, рішення сільської ради №713-VIII від 24.02.2022 - незаконним та нечинним.

При цьому ОСОБА_7 зауважила на тому, що оспорюване нею звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» про припинення права користування земельною ділянкою порушує її права та законні інтереси, як члена споживчого товариства, оскільки позбавляє її можливості користуватися ділянками загального користування в межах земельної ділянки, наданої Споживчому товариству «Хаджибей-3» у постійне користування. Крім того, припинення права постійного користування має наслідком неможливість досягнення всіх цілей та завдань, визначених статтею 2 статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3», через неможливість їх виконання за відсутності у користуванні земельної ділянки, на якій такі цілі та завдання можливо реалізувати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2023, серед іншого, відкрито провадження у даній справі. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.03.2023 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.02.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, визнав встановленою обставину набуття позивачем прав та обов`язків члена Споживчого товариства «Хаджибей-3» у межах даної справи.

За результатами надання оцінки зверненню голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022 суд дійшов висновку, що вказане звернення не може вважатись правочином у розумінні приписів цивільного законодавства, оскільки голова правління, який діяв від імені Споживчого товариства «Хаджибей-3», у вказаній заяві лише просив сільську раду розглянути питання про припинення права постійного користування, при цьому підставою припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» земельною ділянкою, з огляду на вимоги земельного законодавства, у даному випадку, є рішення Дачненської сільської ради №713-VIII від 24.02.2022.

Врахувавши правову природу звернення голови правління ОСОБА_22 від 18.01.2022, яке не є правочином, суд першої інстанції дійшов висновку про обрання ОСОБА_7 неефективного способу захисту, застосування якого не призведене до відновлення будь-яких прав позивача як учасника Споживчого товариства «Хаджибей-3», у зв`язку з чим відмовив у задоволенні вимог позивача у названій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та нечинним рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області №713-VIII від 24.02.2022 суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_7 факту порушення її особистого немайнового або майнового права та інтересу, як члена Споживчого товариства «Хаджибей-3», в результаті прийняття сільською радою оспорюваного рішення, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог у названій частині. При цьому суд зазначив, що правом на звернення до суду із позовними вимогами про скасування (визнання недійним) рішення сільської ради наділене Споживче товариство «Хаджибей-3», тобто особа, право постійного користування якої було припинено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, ОСОБА_7 звернулася із апеляційною скаргою, в якій просила рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначила, що позивачем в якості способу захисту порушеного права обрано відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України) шляхом визнання неправомірними та скасування незаконних, на думку ОСОБА_7 , актів та рішення, у зв`язку з чим обраний позивачем спосіб захисту не може вважатись таким, що не відповідає закону.

ОСОБА_7 послалась на те, що вона є одним із індивідуальних членів Споживчого товариства «Хаджибей-3», набула відповідного членства на підставі статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3», Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про споживчу кооперацію», Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статутутом Споживчого товариства «Хаджибей-3» надано право його членам оскаржувати дії органу правління товариства.

Також відповідно до статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3», статті 15 Закону України «Про кооперацію», статті 7 Закону України «Про споживчу кооперацію», статті 101 Господарського кодексу України, вищим органом управління товариством є загальні збори товариства, до компетенції яких, серед іншого, відноситься прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Всупереч положень статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3» та приписам чинного законодавства голова правління ОСОБА_22 прийняв рішення, яке відноситься до виключної компетенції загальних зборів членів Споживчого товариства «Хаджибей-3», а саме: одноособово вирішив звернутися із письмовим зверненням до Дачненської сільської ради із проханням припинити право користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3». При цьому голова правління у своєму зверненні ввів в оману орган місцевого самоврядування, зазначивши, що питання, порушені в ньому, не належать до розгляду на загальних зборах товариства.

Таким чином, як зазначила апелянт, своїми діями та рішенням Споживче товариство «Хаджибей-3» в особі його керівника голови правління ОСОБА_22 порушило корпоративні права ОСОБА_7 , як члена товариства, а саме: 1) право на участь у господарській діяльності споживчого товариства; 2) право на участь в управлінні споживчим товариством (в частині, що стосується прийняття товариством рішень про розпорядження його майном); 3) право голосу на загальних зборах, на яких і повинно вирішуватись питання щодо розпорядження майном товариства; 4) право, як члена Споживчого товариства «Хаджибей-3», користування земельною ділянкою на праві постійного користування. Також було порушено охоронюваний законний інтерес ОСОБА_7 , як члена Споживчого товариства «Хаджибей-3», майно якого вибуло з користування у незаконний спосіб.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_7 вказала про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що скасування акту на право постійного користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3» опосередковано вплинуло на права членів товариства, а відтак, суд не дослідив повно та всебічно питання, хто є землекористувачем земельної ділянки споживче товариство в цілому чи члени такого товариства, які користуються земельною ділянкою, на прикладі позивача.

Крім того, скаржник зазначила, що місцевий господарський суд також повно та всебічно не дослідив питання щодо притаманності ознак одностороннього правочину звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Ю.Г. та причинно-наслідковий зв`язок між таким зверненням та рішенням Дачненської сільської ради щодо припинення права постійного користування землею.

На переконання апелянта, звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022 до Дачненської сільської ради має всі ознаки правочину, а саме: є юридичним фактом; 2) є вольовою дією суб`єкта права, голови правління споживчого товариства, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання відповідної особи на припинення права Споживчого товариства «Хаджибей-3» на постійне користування земельною ділянкою; 3) має правовий наслідок прийняття рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3». У розумінні статті 141 Земельного кодексу України звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Ю.Г. є саме актом добровільної відмови від права користування земельною ділянкою.

Також ОСОБА_7 зазначила, що, як стверджують відповідачі, підставою припинення користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3» був саме пункт «е» статті 141 Земельного кодексу України, тобто набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, однак таке твердження відповідачів не відповідає дійсності та самій послідовності фактичних обставин справи.

Позиція голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Ю.Г. та Споживчого товариства «Хаджибей-3» щодо апеляційної скарги позивача

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідачі зазначили, що апелянт так і не зазначила, яким саме чином буде поновлено її права внаслідок задоволення позову та яким чином задоволення позовних вимог може вплинути на її права, як на члена товариства, з огляду на те, що існують і інші члени товариства, які заперечували проти задоволення позову та надавали свої пояснення та міркування під час розгляду справи, що було враховано судом першої інстанції. У даному випадку, апелянтом не доведено порушення її прав/інтересів як члена товариства внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Також відповідачі зазначили, що зі змісту звернення вбачається, що воно є виключно інформативним, здійснено з метою приведення документації у відповідність чинному законодавству і саме по собі не було підставою скасування права постійного користування чи рішенням про зміну права. Голова правління повідомив власника земельної ділянки Дачненську сілську раду про існування підстав, встановлених пунктом «е» статті 141 Земельного кодексу України, а саме: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Перехід права власності на нерухоме майно, а також зміна цільового призначення є підствою припинення права постійного користування земельною ділянкою, що було враховано сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідачі погодилися з висновком суду першої інстанції, що фактично позивач звернулась до суду з даним позовом від свого імені, але в інтересах Споживчого товариства «Хаджибей-3», з огляду на що такий спосіб звернення до суду та підстави позову суперечать як чинному законодавству, так і практиці Верховного Суду.

Відповідачі наголосили на тому, що за наявності підстав припинення права, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, припинення користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування. В той же час, були наявні підстави припинення користування земельною ділянкою, передбачені пунктами «е» та «ґ» статті 141 Земельного кодексу України, і вказане підтверджується доказами, наданими відповідачами під час розгляду справи у суді першої інстанції.

А тому, на переконання відповідачів, сільською радою було прийнято законне рішення, яке жодним чином не порушує права апелянта, водночас рішення відновлює права власників нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці та територіальної громади, представником якої є сільська рада.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на її подання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у справі № 916/240/23 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8052,00грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Також вказаною ухвалою суду доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/240/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

В межах встановленого ухвалою суду від 27.06.2023 строку від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№1850/23/Д1 від 30.06.2023).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2023 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у справі № 916/240/23 до надходження відомостей про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

01.07.2023 до суду надійшла виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

05.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/240/23.

З огляду на те, що колегія суддів перебувала у відпустках з 03.07.2023 по 21.07.2023, питання щодо апеляційної скарги вирішувалося 24.07.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у справі №916/240/23 залишено без розгляду, оскільки скаржником не було пропущено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено учасникам справи строк до 10.08.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

10.08.2023 представником голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Юрія Григоровича та Споживчого товариства «Хаджибей-3» адвокатом Шульгою Юлією Іванівною подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№1850/23/Д2 від 11.08.2023).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 розгляд справи №916/240/23 призначено на 05.09.2023 о 10:00 год.

В судовому засіданні, яке відбулось 05.09.2023, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 26.09.2023 о 12:30 год.

Про оголошення в судовому засіданні 05.09.2023 перерви до 26.09.2023 о 12:30 год присутні у судовому засіданні учасники справи повідомлені під розписку.

Про дату, час та місце наступного судового засідання інших учасників справи, які не були присутніми в судовому засіданні, повідомлено шляхом направлення ухвали суду від 05.09.2023.

Також ухвалою суду від 05.09.2023, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вирішено розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у справі № 916/240/23 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

08.09.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, - ОСОБА_5 надійшло клопотання (вх.№1850/23/Д3 від 08.09.2023) про надання відеозапису судового засідання, яке відбулося 05.09.2023. Окрім того, ОСОБА_5 просив залучити до матеріалів справи копію рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/0420/22 (яке набрало законної сили 01.08.2023 і було отримано товариством 06.09.2023) про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Споживчого товариства «Хаджибей-3», про визнання протиправним та нечинним рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області №645-VІІІ від 03.02.2022 «Про скасування рішення №219-VІІІ від 22.07.2021 «Про надання споживчому товариству «Хаджибей-3» згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться в постійному користуванні на підставі державного акту за адресою АДРЕСА_1 ».

22.09.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, - ОСОБА_5 надійшло клопотання (вх.№1850/23/Д4 від 22.09.2023) про залучення до матеріалів справи:

1)копії рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.09.2023 №1036-VІІІ, яким, зокрема, передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0646 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:002:3096), цільове призначення (код КВЦПЗ 07.03) для індивідуального дачного будівництва, вид використання для дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , як на підтвердження того, що ОСОБА_5 вказаним рішенням сільської ради передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0646 га, яка знаходиться у межах скасованого державного акту постійного користування землею Споживчого товариства «Хаджибей-3», тобто як на підтвердження можливості приватизації земель рекреації та спростування доводів ОСОБА_7 про зворотнє;

2)копії витягу з Державного реєстру речових прав від 22.09.2023 щодо земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:3096, як на підтвердження того, що за ОСОБА_5 20.09.2023 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0646 га на підставі рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.09.2023 №1036-VІІІ;

3)копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2023 щодо земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:3108, як на підтвердження того, що дачне селище, яке розташоване у межах скасованого державного акту постійного користування землею Споживчим товариством «Хаджибей-3», знаходиться на земельній ділянці площею 11,9472 га, яка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, з обмеженням використання: «водоохоронна зона»; з краю вказаної земельної ділянки наявна земельна ділянка площею 0,1386 га, яка належить до категорії земель водного фонду, з обмеженням використання: «прибережна захисна смуга вздовж лиманів».

Розглядаючи в судовому засіданні 26.09.2023 клопотання ОСОБА_5 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (копії рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.09.2023 №1036-VІІІ, копії витягу з Державного реєстру речових прав від 22.09.2023), колегія суддів виходила з такого.

Межі перегляду в суді апеляційної інстанції передбачено у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Відхиляючи заявлене ОСОБА_5 клопотання про залучення нових доказів, суд апеляційної інстанції враховує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 03.11.2021 у справі № 915/951/20.

Таким чином, відсутність існування наданих скаржником доказів станом на момент прийняття рішення господарським судом першої інстанції виключає прийняття апеляційним судом вказаних доказів, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до розгляду в якості доказів копії рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.09.2023 №1036-VІІІ та копії витягу з Державного реєстру речових прав від 22.09.2023 щодо земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:3096, але долучає до матеріалів справи.

Щодо копії копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2023 щодо земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:3108 колегія суддів зазначає, що вказаний документ наявний в матеріалах справи.

За клопотанням представника голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченка Юрія Григоровича та Споживчого товариства «Хаджибей-3» судове засідання 26.09.2023 проводились в режимі відеоконференції.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

04.03.1997 проведено державну реєстрацію Споживчого товариства «Хаджибей-3», що вбачається із наявних в матеріалах справи виписки та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

22.09.1997 Єгорівською сільською Радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області було видано товариству «Хаджибей-3» державний акт на право постійного користування землею (серія І-ОД № 005172), а саме, земельною ділянкою 5,10 га, наданою для дачного будівництва відповідно до рішення Єгорівської сільської Ради народних депутатів від 03.09.1997.

З наданого позивачем державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 005172 також вбачається, що в подальшому товариству було додатково виділено земельну ділянку площею 7,3 га на підставі розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №18-Р від 20.01.1998.

Разом з тим, з наданого третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 005172 вбачається, що розпорядження №18-Р від 20.01.1998 було відмінено 30.09.1998. При цьому розпорядженням Роздільняської районної адміністрації №455-р від 23.11.1998 Споживчому товариству «Хаджибей-3» була надана у постійне користування земельна ділянка 7,3 га за рахунок земель резервного фонду, які знаходилися на умовах постійного користування в КСП ім. Калініна, для створення лісо-паркової оздоровчої зони та розширення причалу, про що було здійснено відповідну відмітку у державному акті на право постійного користування землею» серії І-ОД № 005172 від 22.09.1997.

04.12.2006 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Споживчого товариства «Хаджибей-3», відповідно до яких статут товариства викладено у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів засновників, оформленим протоколом №1 від 05.10.2006 (надалі статут).

Відповідно до пункту 1.1. статуту Споживче товариство «Хаджибей-3», іменоване в подальшому «Товариство», створене згідно з вимогами Конституції України, Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про споживчу кооперацію», Цивільного та Господарського кодексу України та інших чинних законодавчих актів України, які регулюють порядок створення та діяльності підприємств, на підставі цього статуту.

Цілями споживчого кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат та доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та контролю (пункт 2.1. статуту).

Пунктами 3.4., 3.5.статуту визначено, що вступ до товариства здійснюється на підставі письмової заяви, внесеної до правління, яка розглядається на засіданні правління не пізніше 30 робочих днів з дня подачі заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до товариства, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених загальними зборами членів товариства. Товариство зобов`язано вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно із пунктом 4.1. статуту основними правами члена товариства є такі: участь в господарській діяльності товариства, а також в управлінні товариством, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи правління; користування послугами товариства; вносити пропозиції щодо поліпшення роботи товариства, усунення недоліків в роботі органів управління та посадових осіб; звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю товариства, посадових осіб товариства із запитами, одержувати відповіді на свої запити; при тимчасовій відсутності здійснювати оплату комунальних платежів, не порушуючи строків оплати; вимагати від товариства відшкодування витрат, понесених у зв`язку з запобіганням завданню шкоди об`єктам, що перебувають у спільній власності членів товариства; на переважне отримання комунальних послуг, вартості електроенергії і т. д.; вносити додаткові пайові внески у вигляді коштів (акцій, сертифікатів та інше); отримати долю прибутку, що розподіляється по результатам господарської діяльності між членами товариства згідно з їх додатковими внесками; вийти зі складу членів товариства; бути прийнятим в першочерговому порядку на роботу в споживче товариство у відповідності з освітою і професійною підготовкою; отримати від правління будь-яку інформацію про господарську діяльність товариства за винятком комерційної таємниці; оскаржити дії органу правління товариства.

Пунктом 5.1. статуту передбачено, що зміни та доповнення до статуту вносяться у відповідності з чинним законодавством, затверджуються на загальних зборах членів і підлягають реєстрації у відповідному органі державної реєстрації.

Вищим органом управління товариства є загальні збори членів товариства (пункт 6.1. статуту).

До компетенції загальних зборів членів товариства належить, зокрема, вирішення питання про прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном (пункт 6.2. статуту).

Відповідно до статті 6.9 статуту виконавчим органом товариства є правління, яке очолює голова. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління товариства і несе перед ним відповідальність.

За приписами пункту 6.10. статуту виконавчий орган товариства здійснює управління товариством у період між загальними зборами членів товариства; представляє товариство у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами; діє від імені товариства в межах, передбачених статутом товариства.

Голова правління обирається з членів товариства та забезпечує виконання рішень загальних зборів членів товариства та рішень правління, діє без довіреності від імені товариства, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами товариства відповідно до затвердженого кошторису (пункт 6.13. статуту).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи членських книжок, виданих Споживчим товариством «Хаджибей-3», ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_27 та інші особи є членами Споживчого товариства «Хаджибей-3». При цьому на книжці, виданій ОСОБА_24 , наявна відмітка про зміну власника на ОСОБА_28

ОСОБА_7 на праві приватної власності належить садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №38383268 від 02.06.2015.

Крім того, садові будинки, які знаходяться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, МВО «Хаджибей», також належать на праві приватної власності ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_31 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та іншим особам.

18.06.2021 голова правління Куліченко Ю.Г. звернувся до Дачненської сільської ради із заявою про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні Споживчого товариства «Хаджибей-3».

22.07.2021 Дачненською сільською радою Одеського району Одеської області прийнято рішення №219-VIII, яким надано згоду Споживчому товариству «Хаджибей-3» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться у постійному користуванні на підставі державного акту за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, 30-й кілометр автодороги Одеса-Київ.

09.08.2021 члени Споживчого товариства «Хаджибей-32 звернулись до голови правління Куліченка Ю.Г. із заявою, відповідно до якої просили вжити заходів з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, переданої товариству у постійне користування, із присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру.

В матеріалах справи наявний список членів Споживчого товариства «Хаджибей-3» від 09.08.2021, якими були внесені грошові кошти для укладення договору із землевпорядною організацією.

09.10.2021 відбулись збори правління Споживчого товариства «Хаджибей-3», що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом, на яких вирішено замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, за виключенням земельної ділянки площею 0,0974 га, тобто частини земельної Споживчого товариства «Хаджибей-3», яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_32 , та укласти договір на виконання робіт з розробки технічної документації із ліцензованою землевпорядною організацією ТОВ «ТЕРРА КОМ».

24.12.2021 головою правління Куліченком Ю.Г. прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться у постійному користуванні Споживчого товариства «Хаджибей-3», яка була розроблена ТОВ «ТЕРРА КОМ».

26.12.2021 голова правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченко Ю.Г. написав заяву про звільнення його із займаної посади.

10.01.2022 голова правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченко Ю.Г. відкликав раніше подану заяву про звільнення його із займаної посади.

12.01.2022 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 23.01.2023, з якого вбачається, що земельна ділянка загальною площею 11,9472 га, місцем розташування якої є: Одеська область, Роздільнянський район, 30-кілометр автодороги Одеса-Київ, під кадастровим номером :01:002:3108, належить на праві постійного користування Споживчому товариству «Хаджибей-3», на підставі рішення Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 03.09.1997, що посвідчується державним актом на право постійного користування землею від 22.09.1997 І-ОД 005172. Вказана земельна ділянка площею 11,9472 га відноситься до категорії земель землі рекреаційного призначення, з цільовим призначенням 07.04.-для колективного дачного будівництва. Відомості про обмеження у використанні: 11,9472 га водоохоронна зона; 0,1386 га прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах.

18.01.2022 голова правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченко Ю.Г. звернувся до Дачненської об`єднаної громади Одеського району із нотаріально посвідченим зверненням, в якому повідомив, що ініціативна група членів Споживчого товариства «Хаджибей-3» без попереднього обговорення на загальних зборах займалась вирішенням питання, пов`язаного з виготовленням технічної документації на землю товариства, у результаті чого була сформована земельна ділянка з наданням їй кадастрового номеру :01:002:3108, з цільовим призначенням « 07.04. Для колективного дачного будівництва», площею 11,9472 га. Споживче товариство «Хаджибей-3» отримало у постійне користування земельні ділянки на підставі: рішення Єгорівської сільської ради від 03.09.1997, яким товариству була надана земельна ділянка площею 5,1 га для «дачного будівництва»; розпорядження Роздільняської районної адміністрації № 455-р від 23.11.1998, яким Споживчому товариству «Хаджибей-3» була надана у постійне користування земельна ділянка 7,3 га за рахунок земель резервного фонду, які знаходилися в умовах постійного користування в КСП ім. Калініна, для створення «лісо-паркової оздоровчої зони та розширення причалу». У 2018 році Роздільнянською районною адміністрацією був затверджений проект прибережної зони Хаджибейського лиману та визначені прибережні захисні смуги та водоохоронні зони. На теперішній час територія, на якій розташоване Споживче товариство «Хаджибей-3», відноситься до водоохоронної зони вздовж Хаджибейського лиману із цільовим призначенням «землі рекреації». З 1997 року по теперішній час із вказаної земельної ділянки були виведені деякі земельні ділянки із призначенням їм кадастрових номерів. Крім того, протягом всього існування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на цій території були зареєстровані дачні будинки громадян України, як особиста власність (приблизно 40% від всіх дачних забудов). Рішення Дачненської сільської ради від 22.07.2021 №219-8 про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 11,9472 га було прийнято на підставі звернення Споживчого товариства «Хаджибей-3», до нього не були додані дані відносно раніше вилучених земельних ділянок з постійного користування та нерухомого майна громадян України, яке зареєстроване у відповідних державних реєстрах, і дане звернення було завізоване головою товариства під натиском групи осіб та без вирішення цього питання на загальних зборах товариства. На теперішній час територія, на якій розташоване Споживче товариство «Хаджибей», відноситься до «водоохоронної зони» з цільовим призначенням «землі рекреації»; землі надавалися у постійне користування «для дачного будівництва» (5,1 га) та «для створення лісо-паркової оздоровчої зони та розширення причалу», а це означає, що відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки.

На переконання голови правління Куліченка Ю.Г., наведені обставини свідчать про те, що Споживче товариство «Хаджибей-3» втратило право постійного користування земельною ділянкою. При цьому голова правління зазначив, що це питання не належить розгляду на загальних зборах товариства, оскільки товариство фактично втратило право користування більш ніж 15 років назад.

З метою приведення земельних відносин відповідно до вимог чинного законодавства та реалізації конституційного права членів товариства на отримання земельної ділянки в оренду під своїми домогосподарствами, у зазначеному зверненні від 18.01.2022 голова правління Куліченко Ю.Г. просив припинити право постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку та скасувати державний акт на право постійного користування землею серії І-ОД №005172 від 22.09.1997.

Рішенням Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області № 645-VIII від 03.02.2022 скасовано раніше прийняте рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області № 219-VIII від 22.07.2021 «Про надання споживчому товариству «Хаджибей-3» згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 11,9472 га, що знаходиться в постійному користуванні на підставі державного акту за адресою Одеська область, Роздільнянський район, 30-кілометр автодороги Одеса-Київ».

12.02.2022 відбулись загальні збори членів Споживчого товариства «Хаджибей-3», за результатами проведення яких були прийняті рішення, оформлені протоколом №1, зокрема, про звільнення голови правління ОСОБА_22 , прийняття і затвердження статуту у новій редакції, обрання складу ревізійної комісії, складу правління та голови правління.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2022 у справі №496/698/22 задоволено клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 16.07.2021, та накладено арешт на корпоративні справа Споживчого товариства «Хаджибей-3» шляхом заборони державним реєстратором, нотаріусам, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо Споживчого товариства «Хаджибей-3», у тому числі державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (та в установчих документах товариства одночасно).

Керуючись пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтями 12, 50, 51, 92, 141, 142 Земельного кодексу України, статтями 85, 87 Водного кодексу України, Закону України «Про кооперацію», розглянувши звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3», врахувавши висновки та рекомендації постійної комісії сільської ради з питань регулювання земельних відносин та раціонального використання природних ресурсів, Дачненською сільською радою Одеського району Одеської області було прийнято рішення від 24.02.2022 №713-VIII, відповідно до якого:

-припинено право постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку загальною площею 12,4 га, наданої для дачного будівництва та для створення лісо-паркової оздоровчої зони та розширення причалу;

-скасовано державний акт на право постійного користування землею І-ОД № 005172, виданий Єгорівською сільською радою народних депутатів Роздільнянського району Одеської області Споживчому товариству «Хаджибей-3» для дачного будівництва та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5 від 22.09.1997, та рішення Єгорівської сільської ради народних депутатів від 03.09.1997, на підставі якого був виданий державний акт.

Позиція суду апеляційної інстанції

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 Господарського кодексу України).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Відповідно до частин першої третьої, шостої статті 111 Господарського кодексу України споживча кооперація в Україні - система самоврядних організацій громадян (споживчих товариств, їх спілок, об`єднань), а також підприємств та установ цих організацій, яка є самостійною організаційною формою кооперативного руху. Первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об`єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні. Споживче товариство є юридичною особою і діє на основі статуту. Правові засади організації та діяльності споживчої кооперації визначаються законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Правові, економічні та соціальні основи діяльності споживчої кооперації в Україні визначені Законом України «Про споживчу кооперацію».

Статтею 1 Закону України «Про споживчу кооперацію» передбачено, що споживча кооперація в Україні - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

За змістом статті 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство, а основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов`язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» визначено, що член споживчого товариства має право: брати участь у діяльності споживчого товариства, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадових осіб; на перевагу у придбанні товарів і одержанні послуг у магазинах та інших підприємствах споживчої кооперації; одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску; бути прийнятим у першочерговому порядку на роботу в споживче товариство відповідно до освіти і професійної підготовки та одержувати направлення в учбові заклади, в тому числі на правах господарського стипендіата на договірних засадах.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени споживчого кооперативу є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 не було надано жодного доказу на підтвердження факту прийняття її до кооперативу, зокрема, членської книжки, які наявні у третіх осіб, та які були враховані судом під час залучення їх до участі у дану справу. При цьому суд зауважив, що набуття права власності на садовий будинок, який розташований на належній Споживчому товариству «Хаджибей-3» земельній ділянці, не є належним доказом на підтвердження набуття прав та обов`язків члена кооперативу, оскільки порядок вступу до товариства визначний статутом Споживчого товариства «Хаджибей-3».

Разом з тим, місцевий господарський суд, керуючись частиною першою статті 75 Господарського процесуального кодексу України, визнав встановленою обставину набуття позивачем прав та обов`язків члена Споживчого товариства «Хаджибей-3» у межах даної справи, оскільки ОСОБА_22 , Споживчим товариством «Хаджибей-3» було підтверджено, що ОСОБА_7 є членом кооперативу.

З урахуванням того, що вказана обставина жодним із учасників справи не оспорена, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в цій частині оскаржуване рішення суду не переглядає.

Спір у цій справі стосується питання визнання недійсним звернення голови правління ОСОБА_22 від 18.01.2022 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про припинення права постійного користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3» та визнання незаконним та нечинним рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області №713-VIII від 24.02.2022 «Про припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку загальною площею 12,4 га».

Скаржник наполягає на тому, що своїми діями та рішенням Споживче товариство «Хаджибей-3» в особі його керівника голови правління ОСОБА_22 порушило корпоративні права ОСОБА_7 , як члена товариства, а саме: 1) право на участь у господарській діяльності споживчого товариства; 2) право на участь в управлінні споживчим товариством (в частині, що стосується прийняття товариством рішень про розпорядження його майном); 3) право голосу на загальних зборах, на яких і повинно вирішуватись питання щодо розпорядження майном товариства; 4) право, як члена Споживчого товариства «Хаджибей-3», користування земельною ділянкою на праві постійного користування. Також було порушено охоронюваний законний інтерес ОСОБА_7 , як члена Споживчого товариства «Хаджибей-3», майно якого вибуло з користування у незаконний спосіб.

Позивач зазначає, що порушення корпоративних прав виразилося у тому, що головою правління ОСОБА_22 перевищено надані йому повноваження у зв`язку із направленням на адресу Дачненської сільської ради звернення від 18.01.2022, яке містить прохання припинити право Споживчого товариства «Хаджибей-3» на постійне користування земельною ділянкою, за відсутності рішення загальних зборів членів кооперативу.

Мотивуючи позовну вимогу про визнання недійсним звернення голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022 про припинення права постійного користування земельною ділянкою позивач вказує про те, що таке звернення є одностороннім правочином, а заявлення вимоги про визнання правочину недійсним є одним із передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав та інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що Споживче товариство «Хаджибей-3» набуло право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 12,4 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею» серії І-ОД №005172 від 22.09.1997 (з урахуванням внесених змін).

Норми статті 3 Земельного кодексу України, який діяв на момент видачі державного акту І-ОД № 005172 від 22.09.1997, передбачали, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. За приписами статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Положення статті 23 Земельного кодексу України визначали, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина перша статті 92).

Конституційний Суд України у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 Земельного кодексу не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 (чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 «Перехідних положень» Земельного кодексу України, визнано неконституційним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, зберігається за особою та не потребує переоформлення правовстановлюючих документів.

Відповідно до пункту «а» статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно із частинами першою, третьою та п`ятою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2020 у справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Отже, передумовою для припинення права постійного користування землею є добровільна відмова землекористувача за його заявою до власника земельної ділянки, і така відмова у розумінні приписів цивільного законодавства є одностороннім правочином, який припиняє право користування земельною ділянкою. Таким чином, односторонній правочин, як і будь-яких інший правочин, має бути вчинений із дотриманням вимог, визначених законодавством, недотримання яких може бути підставою для визнання його недійсним заінтересованою особою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дачненської сільської ради від 24.02.2022 № 713-VIII Споживчому товариству «Хаджибей-3» припинено право користування земельною ділянкою площею 12,4 га за зверненням голови правління Споживчого товариства «Хаджибей», а державний акт на право постійного користування землею І-ОД №005172 - скасовано.

Оскільки питання відмови Споживчого товариства «Хаджибей-3» від права постійного користування земельною ділянкою є визначальним для вирішення даного спору, необхідно встановити, чи може таке звернення вважатися відмовою від права постійного користування земельною ділянкою в розумінні статті 141 Земельного кодексу України.

Колегією суддів встановлено, що 18.01.2022 голова правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченко Ю.Г. звернувся до Дачненської об`єднаної громади Одеського району із нотаріально посвідченим зверненням, в якому просив припинити право постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку та скасувати державний акт на право постійного користування землею серії І-ОД №005172 від 22.09.1997.

В той же час, відповідно до статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3» (пункти 6.1., 6.2.), статті 15 Закону України «Про кооперацію», статті 7 Закону України «Про споживчу кооперацію», статті 101 Господарського кодексу України, вищим органом управління товариством є загальні збори товариства, до компетенції яких, серед іншого, відноситься прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Отже, всупереч положень статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3» та приписів чинного законодавства голова правління Куліченко Ю.Г. прийняв рішення, яке відноситься до виключної компетенції загальних зборів членів Споживчого товариства «Хаджибей-3», а саме: одноособово вирішив звернутися із письмовим зверненням до Дачненської сільської ради із проханням припинити право користування земельною ділянкою Споживчого товариства «Хаджибей-3».

Таким чином, з огляду на відсутність у голови правління повноважень на вирішення питань щодо прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном Споживчого товариства «Хаджибей-3», адже вирішення таких питань статутом віднесено до компетенції загальних зборів членів Споживчого товариства «Хаджибей-3», як вищого органу управління, та з огляду на те, що голова правління просив припинити право Споживчого товариства «Хаджибей-3» на постійне користування земельною ділянкою, посилаючись на оформлення в межах земельної ділянки площею 12,4 га, що перебуває у постійному користуванні товариства, деякими членами товариства у приватну власність земельних ділянок та/або розміщених на ній об`єктів нерухомого майна, колегія суддів вважає, що звернення голови правління Споживчого товариства «Хаджибей-3» Куліченко Ю.Г. від 18.01.2022 не може вважатись відмовою Споживчого товариства «Хаджибей-3» від права постійного користування земельною ділянкою, і сільська рада, приймаючи рішення від 24.02.2022 № 713-VIII про припинення Споживчому товариству «Хаджибей-3» права користування земельною ділянкою, повинна була перевірити, чи може таке звернення вважатися відмовою товариства від права постійного користування земельною ділянкою.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів розцінює звернення голови правління Куліченка Ю.Г. від 18.01.2022, як таке, що не є одностороннім правочином відмовою Споживчого товариства «Хаджибей-3» від права постійного користування.

В той же час, у даному випадку право постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» припинилося у зв`язку із прийняттям Дачненською сільською радою рішення №713-VIII від 24.02.2022.

А тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 неефективного способу захисту, застосування якого не призведе до відновлення будь-яких прав позивача, як учасника Споживчого товариства «Хаджибей-3», що має наслідком відмову у задоволенні вимог позивача у названій частині.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та нечинним рішення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області №713-VIII від 24.02.2022 «Про припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку загальною площею 12,4 га» колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з із пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Подібний спосіб захисту передбачений пунктом «г» частини третьої статті 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Господарський суд Одеської області правильно врахував, що у позовній заяві ОСОБА_7 посилається на неможливість досягнення членами кооперативу всіх цілей та завдань, визначених статтею 2 статуту Споживчого товариства «Хаджибей-3», в результаті припинення права постійного користування земельною ділянкою. Наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог доводи, предмет позову, а також суб`єктний склад учасників даного спору свідчать про те, що підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами фактично є порушення права Споживчого товариства «Хаджибей-3» користування земельною ділянкою, в той час як правовим наслідком визнання недійсним (незаконним) рішення сільської ради №713-VIII від 24.02.2022 буде поновлення права Споживчого товариства «Хаджибей-3» на постійне користування земельною ділянкою.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц наголосила про неможливості учасника товариства від свого імені звертатися до суду з позовами з підстави вчинення товариством правочинів або інших дій чи бездіяльності. Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників. Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

У постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц Велика Палата Верховного Суду врахувала усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява №42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський проти України», заява № 42758/05). Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши рішення ЄСПЛ, дійшла висновку, що лише за виняткових обставин, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту), може мати місце звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства.

Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так само і частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить положення, відповідно до яких юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

Прийняття Дачненською міською радою рішення №713-VIII від 24.02.2022 «Про припинення права постійного користування Споживчого товариства «Хаджибей-3» на земельну ділянку загальною площею 12,4 га» може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права його учасника.

Правильно врахувавши наведене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правом на звернення до суду із позовними вимогами про скасування (визнання недійним) рішення Дачненської сільської ради наділене Споживче товариство «Хаджибей-3», тобто особа, право постійного користування якої було припинено.

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 24.05.2023 у справі №916/240/23 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.10.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран