ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа № 918/404/23

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шандалюк А.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Зінчук Я.В. (довіреність № 53 від 09.06.2023 року);

від відповідача: Якимчук О.М. (довіреність № 01ДО-2-0123 від 03.01.2023 року).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "МЕГАБАНК" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (далі - Відповідач) в якій просить стягнути заборгованість у розмірі 168 657,43 грн за договором про надання гарантії.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.01.2021 р. між АТ "МЕГАБАНК" та ТОВ "Рівнегаз збут" (клієнт, принципал, ТОВ "Чернігівгаз збут") укладено договір № 40 про надання гарантії, згідно п. 1.1. якого, гарант надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 16.12.2019 р. на наступних умовах: сума гарантії - 12 000 000,00 UAH; строк дії гарантії - до 28.10.2022 року включно. Згідно п. 2.3.1. договору про надання гарантії, клієнт (відповідач) зобов`язується за надання банком послуг за цим договором щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0 % (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. При цьому, сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28.10.2022 р., але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за договором.

Позивач зазначає, що відповідач порушив умови укладеного договору про надання гарантії в частині своєчасної сплати комісійної винагороди на користь позивача. Починаючи з 01.02.2022 р. У зв`язку з наведеним, станом на 12.04.2023 р., у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість зі сплати комісійної винагороди у загальному розмірі 168 657,43 грн.

18.05.2023 року до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому посилається на те, що договір про надання гарантії передбачає надання АТ "МЕГАБАНК" гарантії платежу на користь Оператора ГТС в якості забезпечення виконання ТОВ "Рівнегаз збут" зобов`язання перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу, а також сплату ТОВ "Рівнегаз збут" комісії АТ "МЕГАБАНК" за надання останнім вказаної гарантії. Разом з тим, 02.06.2022 року Правління Національного банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ про віднесення АТ "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних. 03.06.2022 року на офіційній сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію, що розпочато процедуру виведення АТ "МЕГАБАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 03.06.2022 року Оператором ГТС на інформаційній платформі відхилено номінації/реномінації ТОВ "Рівнегаз збут" в зв`язку з недостатністю фінансового забезпечення, визначеного положеннями глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС. А отже. Послуга з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 16.12.2019 р. згідно Договору про надання гарантії № 400 від 29.10.2021 року з 03.06.2022 року фактично не надавались. ТОВ "Оператор ГТС України" гарантії відхилив.

Відповідач зазначає, що останній звертався до АТ "МЕГАБАНК" з листами від 20.07.2022 р. та від 30.08.2022 р. з вимогою припинити нарахування комісійної винагороди за договором про надання гарантії з 03.06.2022 року. У відповідь на лист від 30.08.2022 року АТ "МЕГАБАНК" повідомило про припинення зобов`язань за договором банківської гарантії в зв`язку із запровадженням в АТ "МЕГАБАНК" процедури ліквідації, відкликання банківської ліцензії. Отже, враховуючи. що строк гарантії АТ "МЕГАБАНК" закінчився 02.06.2022 року, комісійна винагорода згідно умов укладеного договору складає 120 328,77 грн.

Крім того, відповідач вказує, що 15.03.2023 року між ТОВ "Рівнегаз збут" та ТОВ "ЙЕ Енергія" укладено договір № 12А167-27-23 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор (ТОВ "Рівнегаз збут") одержує право замість первісного кредитора (ТОВ "ЙЕ Енергія") вимагати від АТ "МЕГАБАНК" виконання визначеного в основному договорі зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) в розмірі 120 328,77 грн. 27.03.2023 року ТОВ "Рівнегаз збут" направило на адресу АТ "МЕГАБАНК" повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. 27.03.2023 року ТОВ "Рівнегаз збут" направило на адресу АТ "МЕГАБАНК" заяву про припинення зобов`язання нарахування зустрічних однорідних вимог.

За твердженням відповідача, після вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ "Рівнегаз збут" перед АТ "МЕГАБАНК" щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 400 від 29.10.2021 р. припинені в повному обсязі. Таким чином, зобов`язання позивача перед відповідачем в сумі 120 328,77 грн щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 400 від 29.10.2021 року слід вважати припиненими.

24.05.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі в якому просить суд зупинити провадження у справі № 918/404/23 до набрання законної сили рішенням по справі № 910/7357/23, що перебуває на розгляді Господарського суду міста Києва.

Суд, протокольною ухвалою від 26.07.2023 року, відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки в даному випадку нема об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/7357/23, що свідчить про безпідставність заявленого позивачем клопотання про зупинення провадження у справі.

06.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшло пояснення відповідно до яких просить врахувати надані пояснення та відмовити АТ "МЕГАБАНК" у задоволенні позовних вимог. При цьому вказує про те, що з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 р. № 361-рш/БТ "Про віднесення АТ "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних" банківська гарантія АТ "МЕГАБАНК" є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний АТ "МЕГАБАНК" не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка - гаранта перед Оператором ГТС, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу. Крім того, відповідач зазначає, що повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.03.2023 року це не пропозиція позивачу здійснити певні дії, а заява з боку відповідача про факт здійснення в односторонньому порядку юридично значимої дії, яку слід вважати завершеною з дати отримання АТ "МЕГАБАНК" такої заяви.

07.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява з процесуальних питань відповідно до якої, на підтвердження своєї правової позиції про зупинення провадження у справі № 918/404/23 до набрання законної сили рішення у справі № 910/7357/23, звертає увагу суду про наявність подібних спорів за позовами АТ "МЕГАБАНК" до постачальників природного газу за аналогічних підстав та обставин, по яким вже винесенні ухвали про зупинення провадження у справі.

10.07.2023 року до господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі в якому просить суд зупинити провадження у справі № 918/404/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному суді.

10.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання в якому на підтвердження своєї правової позиції про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 918/404/23 до набрання законної сили рішення у справі № 640/12723/22, просить суд врахувати висновки суду апеляційної інстанції, викладені у Постановах Східного апеляційного господарського суду, а саме: постанова від 05.04.2023 року у справі № 922/36/23, постанова від 05.04.2023 року у справі № 922/2467/22, постанова від 03.04.2023 року у справі № 922/2252/22, постанова від 29.03.2023 року у справі № 922/2354/22, постанова від 22.03.2023 року у справі № 922/1627/22.

Суд, протокольною ухвалою від 26.07.2023 року, відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки в даному випадку нема об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 640/12723/22, що свідчить про безпідставність заявленого позивачем клопотання про зупинення провадження у справі.

26.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання в якому просить суд долучити до матеріалів справи ухвалу у справі № 920/458/23 від 17.07.2023 року про зупинення у справі.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи на "24" травня 2023 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.05.2023 року клопотання Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" про відкладення розгляду справи - задоволено, розгляд справи відкладено на "14" червня 2023 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.06.2023 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - задоволено, постановлено розгляд справи № 918/404/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінити засідання з розгляду справи по суті на підготовче засідання та підготовче засідання призначити на "11" липня 2023 р.

В судовому засіданні 11.07.2023 року оголошено перерву до 26.07.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 918/404/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на "06" вересня 2023 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2023 року відкладено розгляд справи на "12" вересня 2023 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.2023 року підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.09.2023 року заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

29.10.2021 року між Акціонерним товариством "МЕГАБАНК" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (Клієнт) укладено Договір № 400 про надання гарантії (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" (далі - бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № від 16.12.2019 (далі - відповідно гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 12 000 000,00 UAH (дванадцять мільйонів гривень 00 копійок); строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до п. п. 2.1.2. п. 2.1. Договору, банк зобов`язується у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено), про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.

Згідно п. п. 2.3.1. п. 2.3. Договору, клієнт зобов`язується за надання банком послуг за цим договором клієнт зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , у АТ "МЕГАБАНК". У разі здійснення банком платежу по гарантії протягом 3-х робочих днів з дати отримання повідомлення банку додатково сплатити банку комісійну винагороду у розмірі 0,5 % (нуль цілих п`ять десятих відсотка) від суми платежу за гарантією, мін. 800,00 грн на рахунок № НОМЕР_2 у АТ "МЕГАБАНК".

Підпунктом 2.3.4. пункту 2.3. Договору визначено, що клієнт зобов`язується у разі сплати банком (бенефеціару) будь-яких сум по гарантії сплачувати банку комісію в розмірі 25 % річних від сплаченої банком суми за весь період з дати сплати до повного відшкодування банку вказаних сум. Сплата комісії здійснюється в національній валюті України на рахунок № НОМЕР_2 банку щомісячно до дати повного відшкодування, не пізніше 30 числа місяця, у якому нарахована комісія. У випадку, якщо 30 число місяця є неробочим днем, сплата здійснюється в останній робочий день місяця.

Відповідно до п. п. 2.4.1. п. 2.4. Договору, клієнт має право отримувати інформацію від банку стосовно припинення гарантії чи отримання від бенефіціара письмової вимоги про оплату за гарантією.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28 жовтня 2022 р., але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за Договором.

Згідно п. 5.2. Договору, зобов`язання банку перед бенефіціаром припиняється у разі: 1) сплати суми, на яку видано гарантію; або 2) закінчення строку дії гарантії або після настання дати закінчення дії гарантії, або настання обставин (події), за яких строк дії гарантії є закінченим, у тому числі: відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією шляхом повернення її оригіналу до банку або шляхом подання банку письмового повідомлення про звільнення його від обов`язків за гарантією; 3) в інших випадках, передбачених законодавством.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" за договором № 400 про надання гарантії від 29.10.2021 року, станом на 12.04.2023 року, ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" взяті на себе згідно умов договору зобов`язання згідно сплати комісійної винагороди банку виконав частково на суму 93 698,72 грн за період з 29.10.2021 р. по 31.01.2022 р.

Як зазначає позивач, заборгованість по комісійні винагороді за користування гарантією за період з 01.02.2022 р. по 21.07.2022 р. складає 168 657,43 грн.

02.06.2022 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", відповідно до якого вирішено віднести Акціонерне товариство "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.06.2022 року прийнято рішення № 383 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Мегабанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" яким вирішено розпочати процедуру виведення АТ "Мегабанк" з ринку і запровадити в ньому тимчасову адміністрацію строком на один місяць з 03.06.2022 року по 02.07.2022 року (включно).

З моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 року № 261-рш/БТ "Про віднесення AT "МЕГАБАНК" до категорії неплатоспроможних" банківська гарантія AT "МЕГАБАНК" є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний AT "МЕГАБАНК" не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу.

Листом ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" №ТОВВИХ-23-1969 від 15.02.2023р. "Щодо надання відповідей на адвокатські запити" повідомлено, що з 03.06.2022 на інформаційній платформі було обмежено строк дії банківської гарантії AT "МЕГАБАНК".

Згідно витягу з інформаційної платформи ГТС, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" відхилив номінації/реноміції відповідача - ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" 03.06.2022 року.

ТОВ "Рівнегаз збут" листом № 33701-Сл-3446-0722 від 20.07.2022 року звернулося до АТ "Мегабанк" в якому вимагало припинити нарахування комісійної винагороди за Договором № 400 про надання гарантії від 29.10.2021 року та повідомило про відмову в подальшому оплачувати комісійну винагороду на користь АТ "Мегабанк" за вказаним договором.

21.07.2022 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Мегабанк"".

21.07.2022 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким вирішено: припинити тимчасову адміністрацію в АТ "Мегабанк"; відкликати повноваження тимчасового адміністратора у начальника відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Штогрін І.В.; розпочати процедуру ліквідації у АТ "Мегабанк" строком на три роки з 22.07.2022 р. по 21.07.2025 р. включно.

ТОВ "Рівнегаз збут" листом № 33701-Сл-3789-0822 від 30.08.2022 року звернулося до АТ "Мегабанк" в якому повторно вимагало припинити нарахування комісійної винагороди за Договором № 400 про надання гарантії від 29.10.2021 року та повідомило про відмову в подальшому оплачувати комісійну винагороду на користь АТ "Мегабанк" за вказаним договором.

22.09.2022 року позивач листом № 1426 від 21.09.2022 року повідомив ТОВ "Рівнегаз збут" про припинення зобов`язань АТ "Мегабанк" за Договором гарантії № 400 від 29.10.2021 року, укладеного між ТОВ "Рівнегаз збут" та АТ "Мегабанк" з моменту запровадження процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022 року. При цьому, у вказаному листі банк зазначив про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості та вимагав погасити заборгованість по сплаті комісії за Договором гарантії за період з 01.02.2022 року по 21.07.2022 року включно в сумі 168 657,43 грн, яку необхідно сплатити за вказаними реквізитами.

Доказів сплати позивачу відповідачем комісійної винагороди за користування гарантією в сумі 168 657,43 грн, суду не подано.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 560 ЦК України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ГК України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно з ст. 561 ЦК України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (ст. 567 ЦК України).

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 21) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами; 6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

Відповідно до пунктів 1 - 3 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

З дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 541 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку (п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Приписами частини 6 статті 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Відповідно до ч. 7 ст. 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність", розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Згідно із ст. 79 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність Національного банку України чи його посадових та службових осіб. Особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України. Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій / визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку / ліквідації банку; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди. Застосування положень цієї статті та/або відшкодування шкоди, завданої учаснику (учасникам) банку внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, відповідно до статті 791 цього Закону не звільняє такого учасника (учасників) від цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності за свої дії.

Статтею 2661 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.

Частиною 5 статті 2661 КАС України визначено, що під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд перевіряє, чи прийнятий індивідуальний акт або рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, які визначають повноваження Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України.

Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд використовує як підставу для власної оцінки та покладається на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі яких були прийняті відповідні рішення, крім випадків, якщо: 1) оскаржуване рішення/акт прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття (порушення, яке істотно вплинуло на результат оцінки); 2) кількісні, якісні оцінки та висновки ґрунтуються на очевидно помилкових відомостях та/або не враховують суттєвих обставин (фактів), за умови врахування яких оскаржуване рішення/акт не могло бути прийнято; 3) наявні очевидні розбіжності та/або логічні суперечності між кількісними, якісними оцінками та/або висновками; 4) оскаржуване рішення/акт прийнято за відсутності повноважень або з використанням повноважень всупереч меті, з якою вони надані законом (ч. 6 ст. 2661 КАС України).

Згідно з ч. 7 ст. 2661 КАС України, суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень; 2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення; 3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково).

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень: 1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення; 2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій / визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку / ліквідації банку; 3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди. Суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку (ч. 9 та ч. 10 ст. 2661 КАС України).

Згідно з абзацом 1 пункту 1 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2493 (далі - Кодекс ГТС), з метою забезпечення виконання зобов`язань замовника послуг транспортування щодо оплати послуг оператора газотранспортної системи за договором транспортування природного газу замовник послуг транспортування зобов`язаний надавати оператору газотранспортної системи фінансове забезпечення у випадках та відповідно до вимог, встановлених у цьому Кодексі, або здійснити попередню оплату таких послуг на підставі договору транспортування природного газу.

Відповідно до абз. 1 - 3 п. 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС, фінансове забезпечення виконання замовником послуг транспортування зобов`язань щодо оплати за вчинення дій з врегулювання добового небалансу обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї, надається оператору газотранспортної системи в одній або декількох з таких форм: банківської гарантії; передачі замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи в якості фінансового забезпечення грошових коштів на підставі договору транспортування природного газу.

Згідно з абз. 11 п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, банківська гарантія - вид забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед оператором газотранспортної системи на його першу вимогу сплатити кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу. Банківська гарантія є належним фінансовим забезпеченням для цілей цього Кодексу, якщо вона є безвідкличною, непередаваною та безумовною.

Відповідно до абз. 31 пункту 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС, повернення грошових коштів та/або банківських гарантій, наданих замовником послуг транспортування в якості фінансового забезпечення, здійснюється на умовах договору, на підставі якого воно було надане, а у випадку якщо такі умови не встановлені - на вимогу замовника послуг транспортування у строк не пізніше п`яти банківських днів з моменту отримання оператором газотранспортної системи вимоги від замовника послуг транспортування за умови, якщо розмір фінансового забезпечення, що залишиться після повернення грошових коштів та/або банківських гарантій, достатній згідно з вимогами цього Кодексу, в іншому випадку - з моменту закінчення строку дії фінансового забезпечення та за умови відсутності заборгованості за надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 та ст. 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями частин першої та третьої цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України" за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; п.58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що в порушення умов Договору № 400 про надання гарантії від 29.10.2021 року, ТОВ "Рівнегаз збут" не виконало свої договірні зобов`язання перед АТ "Мегабанк" щодо оплати комісійної винагороди за користування гарантією, приймаючи до ували рішення Правління Національного банку України № 261-рш/БТ від 02.06.2022 р."Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" та лист ТОВ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" від 15.02.2023 р. № ТОВВИХ-23-1969 про обмеження строку дії банківської гарантії AT "МЕГАБАНК" з 03.06.2022 р., суд, перевіривши доданий позивачем розрахунок заборгованості, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ТОВ "Рівнегаз збут" сума комісійної винагороди за період з 01.02.2022 року по 02.06.2022 року на суму 120 328,76 грн.

Щодо обставин припинення зобов`язання позивача перед відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, судом встановлено наступне.

15.03.2023 року між ТОВ "Рівнегаз збут" (Новий коредитор) та ТОВ "ЙЕ ЕНЕРГІЯ" (Первісний кредитор) укладено договір № 12А167-27-23 про відступлення права вимоги, за умовами п.1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги до Акціонерного товариства "Мегабанк" за договором № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 року.

За твердженням відповідача, ТОВ "Рівнегаз збут" одержало право вимагати від АТ "Мегабанк" повернення грошових коштів в розмірі 120 328,76 грн.

ТОВ "Рівнегаз збут" направило на адресу АТ "Мегабанк" повідомлення (№ 33701-Сл-1473-0323 від 27.03.2023 р.) про заміну кредитора у зобов`язанні в якому зазначило, що АТ "Мегабанк" зобов`язане сплатити на користь ТОВ "Рівнегаз збут"120 328,77 грн в якості виконання зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) відповідно до договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 року

ТОВ "Рівнегаз збут" направило на адресу АТ "Мегабанк" заяву ( № 33701-Сл-1474-0323 від 27.03.2023 року) про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог в якій зазначило, що після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ "Рівнегаз збут" перед АТ "Мегабанк" щодо погашення заборгованості по сплаті комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 400 від 29.10.2021 року припинені в повному обсязі.

Відтак, відповідач вважає що після вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ "Рівнегаз збут" перед АТ "Мегабанк" щодо погашення комісійної винагороди за Договором про надання гарантії № 400 від 29.10.2021 року припинено в повному обсязі.

З огляду на зазначене, враховуючи п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (забороною зарахування зустрічних однорідних вимог з дня початку процедури ліквідації банку), твердження відповідача викладенні у відзиві на позовну заяву спростовуються матеріалами справи та відхиляються судом.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 1 914,90 грн покладаються на відповідача, а решта - на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33023, м. Рівне, вул. Академіка Грушевського, 24, ) на користь Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) 120 328,76 грн (сто двадцять тисяч триста двадцять вісім гривень 76 копійок) заборгованості та 1 914,90 грн (одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять гривень 90 копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Акціонерне товариство "МЕГАБАНК" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ).

Відповідач (боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33023, м. Рівне, вул. Академіка Грушевського, 24, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22 вересня 2023 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк