УХВАЛА

27 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 947/21726/20

розглянувши касаційну скаргу розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області

(суддя - Лічман Л.В.)

від 18.05.2023

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Таран С.В.)

від 10.08.2023

у справі за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "САТУРН"

про визнання загальних зборів неправомочними, визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "САТУРН" (далі - ОСББ, відповідач) про визнання неправомочними загальних зборів ОСББ від 07.09.2019, визнання недійсними та скасування рішення загальних зборів ОСББ, які оформлені протоколом № 1 від 07.09.2019.

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивачки, як власниці нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, на участь в управлінні будинком з підстав неповідомлення про проведення загальних зборів із зазначенням порядку денного, дати та місця їх проведення та прийняття оскаржуваних рішень за відсутності необхідної кількості голосів. Окрім того, позивачка скаржилась на невирішене питання щодо вжиття термінових заходів для облаштування водовідведення від стін будинку.

3. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.03.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2022 скасовано рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.03.2021; провадження у цивільній справі закрито; роз`яснено позивачці право на звернення з цим позовом до суду в порядку господарського судочинства; роз`яснено позивачці її право протягом десяти днів з дня отримання нею цієї ухвали звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

5. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.12.2022 за заявою ОСОБА_1 матеріали справи надіслано до Господарського суду Одеської області за встановленою юрисдикцією.

6. У Господарському суді Одеської області до закінчення судових дебатів у справі обидві сторони заявили клопотання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу: позивачка просила відшкодувати 15 000,00 грн (клопотання за вх. № 13963/23 від 28.04.2023); а відповідач - 26 800,00 грн витрат на правничу допомогу (клопотання за вх. № 14392/23 від 02.05.2023). До названих клопотань додано докази понесення витрат, у т.ч. відповідачем. Частина доказів понесення ОСББ витрат на професійну правничу допомогу вже була у справі на момент її надходження до господарського суду.

7. Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. Для вирішення питання про судові витрати суд призначив судове засідання на 18.05.2023 о 14:00.

8. 08.05.2023 відповідач подав додаткову заяву до клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. До заяви було додано докази понесення цих витрат. Такі докази було долучено до матеріалів справи.

9. Позивачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не прибула в судове засідання. Подала письмові заперечення на клопотання відповідача про ухвалення додаткового рішення. Просила відмовити у його задоволенні, оскільки:

- ОСББ не скористалось своїм правом на стягнення судових витрат після ухвалення 04.03.2021 Київським районним судом міста Одеси судового рішення. Це рішення було скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2022 за апеляційною скаргою, тому підстав для стягнення судових витрат у відповідача немає;

- ОСББ не подало до господарського суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що є порушенням положень частин першої, другої статті 124 ГПК України, принципу змагальності, оскільки це завадило позивачці належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості;

- ОСББ не додало до клопотання про відшкодування витрат узгоджені з клієнтом рахунки або акти виконаних робіт;

- відповідач не подавав відзив до господарського суду, проте у рахунку № 01-1/1 від 19.01.2023 зазначено про складання відзиву.

10. Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про стягнення з відповідача 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Клопотання відповідача задоволено частково, стягнуто з позивачки на користь ОСББ 18 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у задоволенні решти клопотання відповідача відмовлено.

11. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат ОСББ на професійну правничу допомогу адвоката, заявлених до відшкодування, виходив з такого:

- докази понесення ОСББ витрат на професійну правничу допомогу було додано до клопотання від 02.05.2023. Частина доказів понесення цих витрат була вже у справі на момент її надходження до господарського суду;

- строк, встановлений частиною восьмою статті 129 ГПК України, дотримано;

- ОСББ у відзиві, який подався до Київського районного суду міста Одеси, зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок адвокатських витрат становить 15 000,00 грн;

- ОСББ подавало до Одеського апеляційного суду заяву з розрахунком витрат відповідача на професійну правничу допомогу, в якій просило вирішити питання про розподіл цих витрат між сторонами. До заяви додало докази понесення витрат, зокрема копії: договору про надання правничої допомоги №1/4 від 01.04.2020; рахунку № 12-1/1 від 01.12.2020 та платіжного доручення № 120 від 02.12.2020 на суму 14400,00 грн; рахунку № 1-1/5 від 20.10.2021 з найменуванням робіт: "представництво в суді по справі № 947/21726/20 в апеляційній інстанції" та платіжного доручення № 221 від 21.10.2021 на суму 8400,00 грн;

- повторно ці ж докази було подано до господарського суду разом із заявою (зареєстрована 08.05.2023 за вх. № 15017/23). Також ОСББ надало рахунок № 01-1/1 від 19.01.2023 (оплачений платіжною інструкцією № 352 від 20.01.2023), з приміткою, що з урахуванням відсутності фактичної участі під час розгляду справи в апеляційному суді та відсутності необхідності у складанні процесуальних документів на цій стадії, залишок суми, сплаченої за рахунком № 1-1/5 від 20.10.2021, у розмірі 6000,00 грн зараховано до витрат на представництво інтересів відповідача в господарському суді;

- у детальному розрахунку, викладеному у клопотанні 02.05.2023, відповідач застосовує різні підходи при визначенні вартості послуг адвоката (по відношенню до деяких послуг у фіксованому розмірі, а в інших випадках із значенням кількості витраченого часу).

- у договорі сторони не закріпили форму адвокатського гонорару, але погодили, що повна сума витрат на допомогу, що надана за цим договором, встановлюється за оплаченими клієнтом рахунками. Тому, суд, перевіряючи обсяг та вартість наданих адвокатом послуг, керується змістом рахунків, в яких визначений фіксований розмір гонорару та опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

- з метою розподілу обґрунтованим та доведеним розмір витрат на оплату послуг адвоката становить 18400,00 грн, з яких: 14400,00 грн (вивчення матеріалів справи, формування позиції, підготовка процесуальних документів та вчинення відповідних процесуальних дій відповідно до рахунку № 12-1/1 від 01.12.2020 та платіжного доручення № 120 від 02.12.2020); 4000,00 грн (представництво в господарському суді першої інстанції; складання додаткових пояснень від 14.03.2023, в яких детально, з наданням доказів, викладено позицію відповідача, відповідно до рахунку № 01-1/1 від 19.01.2023 та платіжної інструкції № 352 від 20.01.2023);

- витрати в сумі 8400,00 грн відповідно до рахунку № 1-1/5 від 20.10.2021 та платіжного доручення № 221 від 21.10.2021 не підлягають відшкодуванню, оскільки представництво інтересів відповідача у суді апеляційної інстанції не здійснювалось. Аргументи відповідача, що за домовленістю з адвокатом щодо зарахування залишку суми, сплаченої за рахунком № 1-1/5 від 20.10.2021, в розмірі 6000,00 грн до витрат, понесених під час здійснення представництва інтересів відповідача в господарському суді, не знайшли свого документального підтвердження;

- заперечення позивачки з посиланням на норму частини восьмої статті 141 ЦПК України слід відхилити, оскільки господарський суд керується ні нормами ЦПК, а положеннями частини восьмої статті 129 ГПК України;

- з метою вирішення питання про розподіл витрат, який здійснюється господарським судом за правилами ГПК України, мають процесуальне значення матеріали справи, що формувались в Київському районному суді міста Одеси та Одеському апеляційному суді, в частині заяв по справі (позов та відзив) та доказів, поданих сторонами. Решта заяв та клопотань, а також те, як їх розглянуто або не розглянуто загальним судом першої інстанції, який не повинен був взагалі відкривати провадження у справі, для господарського суду не має значення;

- твердження позивачки, що її апеляційну скаргу на рішення місцевого загального суду, було задоволено не відповідає дійсності, оскільки у скарзі вона просила задовольнити її позовні вимоги;

- скасування Одеським апеляційним судом рішення місцевого загального суду не має значення для цілей розподілу судових витрат. Для вирішення цього питання суттєвим є факт понесення в межах справи витрат на послуги адвоката, їх розмір та інші встановлені законодавством процесуальні чинники;

- відповідач має право посилатися на попередній розрахунок (орієнтовний) розрахунок, що був викладений у відзиві на позов, що подавався до Київського районного суду міста Одеси. Це є підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Неподання такого розрахунку до господарського суду не порушує принцип змагальності, оскільки господарський суд надав достатньо часу для викладення позивачкою своїх міркувань щодо витрат ОСББ, що нею і зроблено шляхом подачі письмових заперечень;

- заперечення позивачка щодо відсутності рахунків або актів виконаних робіт, які були б узгоджені з ОСББ, слід відхилити, оскільки такі рахунки, що були виставлені адвокатом, оплачені ОСББ, що підтверджує його обізнаність з обсягом та вартістю наданих адвокатом послуг.

12. Суд відмовив у відшкодуванні витрат позивачки, керуючись частиною четвертою статті 129 ГПК України, яка визначає, що у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

13. Позичка оскаржила додаткове судове рішення до суду апеляційної інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ОСББ про відшкодування судових витрат.

14. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, додаткове судове рішення - без змін.

15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо визначення суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

16. Суд апеляційної інстанції визнав законними та обґрунтованими, зокрема, висновки суду першої інстанції, що:

- докази, на підставі яких був визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідач подав протягом строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України;

- господарський суд при розгляді справи не керується нормою частини восьмої статті 141 ЦПК України, оскільки господарські суди розглядають справи відповідно до вимог ГПК України.

17. 28.08.2023 позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ОСББ про відшкодування судових витрат.

18. В обґрунтування доводів та вимог касаційної скарги скаржниця посилається на порушення частини восьмої статті 129 ГПК України, частини восьмої статті 141 ЦПК України. Стверджує, що під час розгляду справи суди не здійснили всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, що стало наслідком помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового судового рішення.

19. Зокрема, скаржниця вважає помилковими висновки:

- щодо можливості у господарському суді посилатися на попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, заявлений у відзиві, що подавався до Київського районного суду міста Одеси. Посилаючись на неправильне застосування судами норм частини першої та другої статті 124 ГПК України, стверджує, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому сторона має подати попередній (орієнтовний) розрахунок до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені;

- щодо подання доказів протягом строку, що встановлений частиною восьмою статті 129 ГПК України. На думку позивачки, підстав для стягнення судових витрат у відповідача немає, оскільки заяву про ухвалення додаткового рішення відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України ОСББ не подавало після прийняття рішення Київським районним судом міста Одеса від 04.03.2021, і таке рішення було скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2022.;

- щодо наявності підстав для відшкодування витрат відповідно до рахунку № 01-1/1 від 19.01.2023. Позивачка зауважує, що відзив на позов у господарському суді не подавався, а пояснення (зареєстровані 14.03.2023 за вх. № 7917/23) визнано відзивом з порушенням норм частин восьмої, дев`ятої статті 165 ГПК України;

- щодо оцінки рівня адвокатських витрат, які мають бути присуджені. На думку позивачки, суди не оцінили, чи були такі витрати понесені фактично та чи були їх суми обгрунтованими, безпідставно відхилили заперечення щодо відсутності рахунків та актів виконаних робіт, що були узгоджені з клієнтом, пославшись на обізнаність ОСББ про обсяг та вартість наданих послуг з огляду на факт оплати рахунків. Позивачка посилається на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

20. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

21. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

22. Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати. Зазначена правова позиція узгоджується, із висновками, викладеними у пункті постанови Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20.

23. За змістом пункту 1 частини першої статті 287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

24. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

1. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої зазначеної статті в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

2. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

3. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

4. У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої статті 287 цього Кодексу, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

5. Касаційна скарга не містить зазначення передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 ГПК України підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, що є підставою для залишення її без руху.

6. З огляду на викладене та враховуючи, що правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, суд зазначає що скаржниці необхідно уточнити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, згідно з вимогами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

7. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, 291, пункту 5 частини другої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.05.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 у справі № 947/21726/20 залишити без руху.

2. Встановити скаржниці строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у цій ухвалі;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання.

3. Роз`яснити скаржниці, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова