РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2023Справа № 910/11722/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Будпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення 318 121,33 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Будпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення 318 121,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором № 25022020 від 25.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11722/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем до Господарського суду міста Києва 18.08.2023 подано відзив, яким заперечено позовні вимоги з огляду на настання форс-мажорних обставин, спричинених введенням воєнного стану на території України, та передчасністю подання позову, у зв`язку з невиконанням позивачем умов пункту 2.9 договору. Також відповідачем надано докази часткового погашення заборгованості у розмірі 30 221,99 грн.

Позивачем через систему "Електронний суд" 24.08.2023 подано відповідь на відзив, яку суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 повернув Приватному підприємству "Будпостач" без розгляду.

Через систему "Електронний суд" 20.09.2023 відповідачем подано відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 25 лютого 2020 року укладено договір № 25022020, за умовами якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товари народного споживання (електропобутові товари, телерадіотовари, комп`ютерну техніку), а відповідач - сплатити їх вартість.

Пунктом 2.5 договору визначено, що поставка товару здійснюється позивачем на базисі поставки DDP - рампа складу відповідача (Україна, м. Київ, пр-т. Визволителів, 17) Incoterms 2010, або за іншою адресою, обумовленою сторонами.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів на товар (видаткових накладних, ТТН) (пункт 2.7 договору).

За умовами пункту 2.8 договору, право власності на товар від позивача до відповідача переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) відповідачем.

Загальна ціна договору визначається виходячи з вартості фактично поставленого позивачем товару та складається із сум, визначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами. Орієнтовна вартість товару за договором складає 990 000,00 грн (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач, на виконання умов договору від 25.02.2020 № 25022020 за період лютий 2023 року - березень 2023 року здійснив поставку товару народного споживання на суму 293 575,74 грн, що підтверджується, підписаними сторонами, видатковими накладними № ИР000000900 від 28.02.2023 на суму 30 121,26 грн, № ИР000000961 від 03.03.2023 на суму 15 079,70 грн, № ИР000000988 від 03.03.2023 на суму 39 867,43 грн, № ИР000001007 від 06.03.2023 на суму 2 943,07 грн, № ИР000001041 від 07.03.2023 на суму 22 679,77 грн, № ИР000001161 від 14.03.2023 на суму 67 113,55 грн, № ИР000001193 від 15.03.2023 на суму 12 533,93 грн, № ИР000001215 від 16.03.2023 на суму 15 014,21 грн, № ИР000001238 від 17.03.2023 на суму 22 947,82 грн, № ИР000001263 від 20.03.2023 на суму 21 814,20 грн та № ИР000001291 від 21.03.2023 на суму 43 460,80 грн (належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи).

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором № 25022020 від 25.02.2020 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Абзац 4 сторінки 2 відповіді на відзив стверджує, що відповідачем частково погашено заборгованість за договором № 25022020 від 25.02.2020 у розмірі 30 221,99 грн.

Таким чином, з урахуванням наданих суду пояснень стосовно розміру наявної у відповідача заборгованості за договором № 25022020 від 25.02.2020, суд розглядає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 236 935,18 грн.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 3.5 договору від 25.02.2020, відповідач оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі, не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар, заманеного в пункті 2.9 договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № 25022020 від 25.02.2020 є таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач оплатив поставлений товар лише частково, у результаті чого на момент звернення до суду існує прострочена заборгованість у розмірі 236 935,18 грн (267 157,17 грн - 30 221,99 грн).

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості.

Відповідач проти позову заперечує, зокрема, зазначає, що строк оплати за поставлений товар не настав, оскільки позивачем порушено умови пункту 2.9 договору (не надано доказів отримання відповідачем повного комплекту документів на товар, передбачених зазначеним пунктом договору, а саме: оригіналу рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної, видаткової накладної, копії декларації відповідності продукції вимогам технічних регламентів та інформації про продукцію).

Відповідно до частин третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 05.07.2023 було направлено претензію № 25022020/23-1. Проте, жодних повідомлень стосовно того, що йому не надано повного пакету необхідних документів обумовлених пунктом 2.9 договору відповідач не заявив.

Як вище встановлено судом, факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними за період з лютого 2023 року по березень 2023 року, які підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Крім того, відповідачем частково оплачено товар за договором № 25022020 від 25.02.2020, тобто вчинено дії на врегулювання наявної заборгованості , а тому вищезазначені твердження відповідача, жодним чином не спростовують його обов`язку розрахуватися за отриманий товар.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що строк оплати за поставлений товар за договором № 25022020 від 25.02.2020 не настав, у той час, як позивачем надано копії видаткових накладних (№ ИР000000900, № ИР000000961, № ИР000000988, № ИР000001007, № ИР000001041, № ИР000001161, № ИР000001193, № ИР000001215, № ИР000001238, № ИР000001263 та № ИР000001291).

Таким чином, доводи відповідача, що строк оплати за поставлений товар за договором № 25022020 від 25.02.2020 не настав, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не приймаються судом до уваги.

Усі інші доводи відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують неналежного виконання останнім зобов`язань за договором № 25022020 від 25.02.2020, у частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару народного споживання в розмірі 236 935,18 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 44 282,22 грн пені, 4 025,01 грн інфляційних втрат, 2 656,93 грн 3% річних, нарахованих за загальний період з 21.03.2023 по 19.07.2023.

Викладені позивачем у відповіді на відзив пояснення та вимога стосовно збільшення розміру 3% річних та пені розцінюються судом як збільшення розміру позовних вимог.

Пунктом 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною другою статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що позивачем заявлено про збільшення розміру позовних вимог після 30 днів з дня відкриття провадження у справі, суд не приймає до розгляду зазначені вимоги позивача.

Таким чином, подальший розгляд відбувається в межах вимог та періоду заявлених позивачем у позовній заяві.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що за прострочення оплати за поставлений товар відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, але не більше 20% від вартості поставленої партії товару.

Судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочення заборгованості, оскільки позивачем не враховано, що за приписами договору № 25022020 від 25.02.2020 сплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів (21.03.2023 - дата останньої видаткової накладної + 30 календарних днів = 20.04.2023).

Також, при здійсненні розрахунку пені, судом враховано часткову оплату товару відповідачем 14.07.2023 у розмірі 30 221,99 грн.

Таким чином, судом здійснено власний розрахунок пені за порушення строку оплати за поставлений товар за період з 21.04.2023 по 13.07.2023 та з 14.07.2023 по 19.07.2023.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 32 688,78 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат є неправильним, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не враховано, що кінцевою датою оплати поставленого товару за останньою видатковою накладною є 20.04.2023, а відтак прострочення сплати за товар виникло у відповідача 21.04.2023.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати товару відповідачем у розмірі 30 221,99 грн (14.07.2023), судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.04.2023 по 13.07.2023 та з 14.07.2023 по 19.07.2023.

За перерахунком суду, сума 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 961,32 грн.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За перерахунком суду, загальна сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № 25022020 від 25.02.2020 становить 2 062,12 грн.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню за розрахунком суду в розмірі 32 688,78 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню за розрахунком суду в розмірі 1 961,32 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню за розрахунком суду в розмірі 2 062,12 грн.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45, ідентифікаційний код 36483471) на користь Приватного підприємства "Будпостач" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кімната 314, ідентифікаційний код 24267110) заборгованість у розмірі 236 935 (двісті тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 18 коп., пеню у розмірі 32 688 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн 78 коп., 3% річних у розмірі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 062 (дві тисячі шістдесят дві) грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 104 (чотири тисячі сто чотири) грн 71 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк