СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Харків Справа № 922/4650/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи:

від позивача Федоров Л.В.; від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (вх.№105Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року (суддя Прохоров С.А., повний текст складено 19.12.2022) у справі №922/4650/21,

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Сталь", м. Одеса

до - Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків,

про - стягнення коштів у розмірі 11861594,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-СТАЛЬ" ( далі -Позивач) (з урахуванням змінених вимог) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (далі - Відповідач) про стягнення суми заборгованості у розмірі 10 731 931,72 грн. боргу, 431 500,23 грн. пені, 70 419,78 грн - 1% річних та 627 742,38 грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/4650/21 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 9 493 041,60 грн боргу за договорами поставки, 86 300,05 грн пені, 70 419,78 грн 1% річних, 627 742,38 грн інфляційних втрат та 177 923,92 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 345 200,18 грн пені судом відмовлено та закрито провадження в частині стягнення з Відповідача 1 238 890,12 грн заборгованості.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду та вважаючи його таким, що постановлено незаконно, з порушенням норм матеріального права Відповідач звернуся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 86 300,05грн. пені, 70 419,78грн. 1% річних, 627 742,38грн. інфляційних втрат та 177 923,92грн судового збору та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 4 302,34грн пені, 700,22 грн. 1 % річних та 597 263,40грн інфляційних втрат, здійснити розподіл судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

Позивач невірно визначив кінцевий строк оплати за деякими накладними, що призвело до збільшення кількості днів прострочення з оплати продукції та як наслідок невірне нарахування пені та 1 % річних;

відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду України у справі № 902/417/18, вважав, що суд першої інстанції повинен був зменшити розмір 1% річних для дотримання розумного балансу інтересів сторін;

- Позивач неправильно нарахував Відповідачу розмір інфляційних втрат, а суд першої інстанції їх не перевірив;

- вважав, що наявні підстави до повного задоволення клопотання про зменшення штрафних санкцій та 1 % річних, оскільки Позивач не надав будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного Відповідачем порушення грошових зобов`язань за визначеними договорами;

- накладання надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства та зашкодить його діловій репутації.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 було прийнято до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/4650/21, розгляд справи призначено на 26.06.2023 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 (колегія суддів: Стойка О.В., Попков Д.О., Істоміна О.А.) замінено Відповідача у справі №922/4650/21 з АТ "Завод "Електроважмаш" на його правонаступника - АТ "Українські енергетичні машини" (код ЄДРПОУ - 05762269, зареєстрований за адресою: Харківська обл., м. Харків, просп. Московський, 199).

Зазначена ухвала залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.23р.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду через систему Електронний суд від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач просив оспорюване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу Відповідача без задоволення. Зокрема, посилався на те, що правова позиція Відповідача про наявність підстав до зменшення пені та 1% річних не підтверджена жодними доказами, а скрутний фінансовий стан підприємства Відповідача, судом першої інстанції і так було взято до уваги при зменшенні розміру пені на 80%.

Представник Позивача в судовому засіданні 25.09.2023р. надав пояснення та доводи, аналогічні викладеним в у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд оспорюване рішення залишити без змін.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутності, оскільки він не скористався своїм правом, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

укладення між сторонами трьох договорів поставки (надалі Договори), а саме:

№238-16/144-ВК від 14.06.2018 року; №238/04-252-ВК від 02.10.2018 року; №238/04-344-ВК від 12.12.2018 року, відповідно до яких Позивач зобов`язався поставити Відповідачу окремими партіями продукцію зазначену у Специфікаціях, а Відповідач прийняти і оплатити таку продукцію;

поставки Позивачем Відповідачу продукції на загальну суму 10 731 931,72 грн, що підтверджуються накладними, а саме:

за Договором №238/04-252-ВК за №№ 363 від 21.05.2020, 379 від 25.05.2020, 457 від 16.06.2020, 738 від 17.08.2020, 979 від 06.10.2020, №1108 від 03.11.2020, 1305 від 16.12.2020, 1340 від 29.12.2020, 292 від 26.03.2021, 449 від 06.05.2021, 601 від 10.06.2021, 688 від 07.07.2021, 726 від 16.07.2021, 836 від 19.08.2021, 954 від 27.09.2021;

за Договором №238/04-344-ВК за №№769 від 25.08.2020, 1290 від 14.12.2020, 598 від 10.06.2021, 731 від 19.07.2021, 900 від 08.09.2021, 969 від 04.10.2021;

за Договором №238-16/144-ВК за №№358 від 19.05.2020, 426 від 09.06.2020, 768 від 25.08.2020, 841 від 03.09.2020, 978 від 06.10.2020, 1109 від 03.11.2020, 1139 від 05.11.2020, 1289 від 14.12.2020, 1339 від 29.12.2020, 293 від 26.03.2021, 602 від 10.06.2021, 732 від 19.07.2021, 867 від 01.09.2021, 970 від 04.10.2021;

отримання представником Відповідача за довіреностями №512 від 04.10.2021, №834 від 17.08.2020, №1200 від 14.12.2020, №209 від 09.06.2021, №298 від 15.07.2021, №437 від 06.09.2021, №478 від 27.09.2021, №486 від 19.05.2020, №486 від 19.05.2020, №645 від 16.06.2020, №834 від 17.08.2020, №993 від 06.10.2020, №1062 від 02.11.2020, №1200 від 14.12.2020, №1270 від 24.12.2020, №96 від 25.03.2021, №149 від 05.05.2021, №209 від 09.06.2021, №261 від 06.07.2021, №298 від 15.07.2021, №386 від 18.08.2021, №512 від 04.10.2021, №488 від 19.05.2020, №609 від 09.06.2020, №856 від 25.08.2020, №887 від 02.09.2020, №993 від 06.10.2020, №1061 від 02.11.2020, №1083 від 05.11.2020, №1200 від 14.12.2020, №1271 від 28.12.2020, №96 від 25.03.2021, №209 від 09.06.2021, №298 від 15.07.2021, №416 від 30.08.2021;

часткової оплати Відповідачем Позивачу після відкриття провадження у справі 1 238 890,12 грн в рахунок погашення заборгованості Відповідача за Договором №238/04-252-ВК від 02.10.2018 та Договором №238/16/144-ВК від 14.06.2018;

наявності у Відповідача на момент прийняття рішення у справі простроченої заборгованості у розмірі 9 493 041,60 грн.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Вищезазначений факт неналежного виконання Відповідачем умов спірних Договорів щодо своєчасної оплати поставленого Позивачем товару став підставою звернення останнього до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, нарахування пені, 1% річних та інфляційних втрат, що пов`язані із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, вказував на часткову оплату отриманого товару та просив суд зменшити штрафні санкції на 99%.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Позивачем факту невиконання Відповідачем своїх зобов`язань зі сплати заборгованості за поставлений товар, а також відсутності об`єктивних перешкод до виконання Відповідачем свого зобов`язання.

При цьому, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання Відповідача та зменшив розмір пені на 80%.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється факт поставки товару за Договорами на загальну суму 10 731 931,72грн. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які зазначені вище.

Зазначена сума заборгованості була сплачена Відповідачем частково вже після відкриття провадження у справі на загальну суму 1 238 890,12 грн, згідно платіжних доручень №7718 від 23.12.2021р., №7719 від 23.12.2021р., №7720 від 23.12.2021р., №7717 від 23.12.2021р.

Таким чином, станом на 22.11.2022р. заборгованість у Відповідача перед Позивачем зі сплати за поставлений товар згідно Договору становить 9 493 041,60 грн., строк оплати якої, з урахуванням умов п. 4.1 Договорів, настав.

Зазначене Відповідачем не спростовано, у зв`язку з чим судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 9 493 041,60 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з підставою для закриття провадження у справі на суму заборгованості у розмірі 1 238 890,12 грн, на підставі з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таку заборгованість було погашено після звернення Позивачем з позовом до суду.

Колегія суддів вважає обгрунтованим нарахування на прострочену заборгованість пені, 1% річних та інфляційних втрат.

Оскаржуючи зазначене рішення, Відповідач зазначав, що Позивач невірно визначив кінцевий строк оплати за деякими накладними, що призвело до збільшення кількості днів прострочення з оплати продукції та як наслідок невірне нарахування пені та 1 % річних, зокрема, висловлював незгоду з підрахунком щодо кількості днів прострочення Позивача за наступними накладними:

№ 601 від 10.06.2021р. (розрахунки за період з 09.08.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 328798.80 грн.);

№ 668 від 07.07.2021 (розрахунки за період з 07.09.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 307243.20 грн.);

№ 726 від 16.07.2021р. (розрахунки за період з 15.09.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 366141.60 грн.);

№ 836 від 19.08.2021р. (розрахунки за період з 19.10.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 506791.68 грн.);

№598 від 10.06.2021р. (розрахунки за період з 10.08.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 60951.06 грн.);

№731 від 19.07.2021р. (розрахунки за період з 18.09.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 89701.56 грн.) ;

№900 від 09.09.2021р. (розрахунки за період з 09.11.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 66032,52 грн.);

№602 від 10.06.2021р. (розрахунки за період з 10.08.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 88893.48 грн.);

№ 732 від 19.07.2021р. (розрахунки за період з 17.09.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 211684.84 грн.);

№867 від 01.09.2021р.(розрахунки за період з 18.09.2021 по 18.11.2021 на заборгованість в розмірі 190659,00 грн.).

Перевіривши розрахунок Позивача за вказаними накладними, колегія суддів зазначає, що дійсно Позивачем допущено помилки при визначенні кількості днів прострочення через недотримання вимог ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, строк порушення грошового зобов`язання за змістом наведеної норми має здійснюватись з першого робочого дня, після настання відповідного строку.

Судовою колегією здійснено перерахунок розміру заявлених до стягнення суми пені та 1% річних з урахуванням наведеної вище норми чинного законодавства та встановлено, що навіть з урахуванням цієї різниці загальна, належна до стягнення сума пені та 1% річних за спірний період перебільшує стягнуті судом відповідні суми.

Так, згідно проведеного перерахунку, вірно встановленою сумою пені за всіма накладними за спірний період з 21.05.2020р. по 18.11.2021р. (з урахуванням обмеження у 6 місяців за ч. 6 ст.232 ГК України за кожною окремою накладною) становить 440 053,37грн., а 1% річних - 71203,78грн., що перебільшує розмір заявлених Позивачем та стягнутих судом першої інстанції цих складових.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначені Позивачем суми пені у розмірі 431 500,23 грн, та 1 % річних у розмірі 70 419,78 грн є арифметично вірними, а доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження лише в неправильності визначення моменту порушеного права, проте це не вплинуло на сам висновок щодо визначеної судом суми до стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 80%.

Зокрема, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в цій частині просить суд звернути увагу на неподання Позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного Відповідачем порушення грошових зобов`язань. Також зазначає, що Відповідач є виробником комплектного електрообладнання, а саме електродвигунів та електричних машин для залізничного та міського електротранспорту; іншого енергетичного та електричного обладнання.

Повідомляє, що він не отримує ані бюджетного фінансування, ані будь яких дотацій; у зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення державного бюджету.

Відповідач посилається на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, а стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Вважає, що кожного разу, коли стягуються надмірні штрафні санкції, це впливає на ділову репутацію боржника, що призведе до упущеної вигоди для Держави.

Також зазначає, що хоча порушення зобов`язання відбулось до початку воєнного стану, однак після цього майно Відповідача неодноразово піддавалось ворожим обстрілам, внаслідок чого нанесені численні конструктивні пошкодження та завдано майнову шкоду.

За таких підстав скаржник вважає, що суд першої інстанції мав зменшити пеню та 1% річних на 99 %.

З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що в частині третій статті 551 ЦК України не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При застосуванні норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Судова колегія вважає, що апелянт, посилаючись на те, що накладення штрафних санкцій зменшує вартість підприємства та негативно впливає на ділову репутацію боржника, не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для їх зменшення; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру нарахованих пені, 1% річних наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Отже судом першої інстанції в даній частині задоволено клопотання Відповідача шляхом зменшення розміру пені на 80%.

В той же час, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що Позивач, як господарюючий суб`єкт, також вимушений здійснювати свою господарську діяльність в умовах воєнного стану. Неподання Позивачем доказів понесених збитків внаслідок невиконання Відповідачем Договору, не позбавляє останнього сподіватись на належне виконання контрагентом своїх господарських зобов`язань, що сприятиме здійсненню Позивачем господарської діяльності в умовах воєнного стану.

Колегія суддів також враховує, що наведені апелянтом обставини впливають на господарську діяльність Відповідача, а також на можливість останнього виконувати свої зобов`язання за Договорами.

За таких підстав, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру пені на 99% нівелюватиме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а покладення на Відповідача відповідальності у вигляді пені у розмірі 86 300,05грн, що складає 20% від заявленого до стягнення розміру, має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за поставлений ним товар, та спрямоване на дотримання балансу інтересів сторін.

За таких обставин, зважаючи на скрутний фінансовий стан Відповідача, постійні ворожі обстріли території товариства, специфіку його господарської діяльності та важливість підприємства для економіки країни, а також беручи до уваги відсутність доказів, які підтверджували б наявність у Позивача збитків, що були б спричинені простроченням Відповідача, а також враховуючи інтереси Позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80 % забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

Колегія суддів також враховує, що Велика Палата у справі № 902/417/18, на яку посилається апелянт як на можливість зменшення 1% річних, допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Проте, у даній справі відсотки річних заявлено до стягнення у розмірі, передбаченому п.10.5. Договорів, що навіть менше за відповідний розмір, передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України. Отже, судом не встановлено відповідних до справи № 902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних.

З урахуванням викладеного колегія суддів залишає клопотання Відповідача про зменшення пені та 1% річних на 99% без задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправильне нарахування Позивачем інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок інфляційних нарахувань Позивача з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду, за результатами якого встановлено, що поданий Позивачем розрахунок є арифметично та методологічно вірним, отже загальна сума інфляційних втрат становить 627 742,38 грн. за спірний період.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з Відповідача на користь Позивача на підставі ст.625 ЦК України підлягають інфляційні втрати в розмірі 627 742,38 грн.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

За таких підстав рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/4650/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/4650/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/4650/21 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини".

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через

Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2023

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков