ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" вересня 2023 р. Справа № 916/446/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни про розстрочення виконання рішення суду, у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця Стойкова Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 );

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 );

про стягнення 127279,15 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (стягувач) - не з`явився;

від відповідача (заявник) - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. перебувала справа № 916/446/23 за позовом ФОП Стойкова Андрія Андрійовича до ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни про стягнення 127279,15 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2023 (суддя Нікітенко С.В.) позов ФОП Стойкова Андрія Андрійовича задоволено та стягнуто з ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни на користь ФОП Стойкова Андрія Андрійовича суму основного боргу у розмірі 27048,43 грн, суму пені у розмірі 16262,21 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 83968,50 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

03.05.2023 на виконання рішення був виданий відповідний наказ.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2023 по справі № 916/446/23 залишено без змін.

30 серпня 2023 року до Господарського суду Одеської області від ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни надійшла заява (вх. суду №2-1305/23) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2023 по справі № 916/446/23, в якій заявник просить постановити ухвалу, якою розстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2023 по справі № 916/446/23 за позовом ФОП Стойкова Андрія Андрійовича до ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни про стягнення 127279,15 грн, наступним чином:

- до 06.09.2023 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.10.2023 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.11.2023 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.12.2023 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.01.2024 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.02.2024 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.03.2024 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн;

- до 06.04.2024 - суму основного боргу у розмірі 3381,05 грн, суму пені у розмірі 2032,78 грн, суму відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 10496,06 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 335,50 грн.

Так, обґрунтовуючи заяву про розстрочку виконання рішення відповідач зазначає, що він на теперішній час є суб`єктом господарювання, діяльність якого, фактично, призупинено. З податкових декларацій відповідача у співвідношенні між 2021 роком та 2022 роком прямо вбачається різке, у понад 6 разів падіння обсягу доходів (з понад 2,5 мільйонів гривень до менше ніж 400 тис. гривень). Просить врахувати, що в податкових деклараціях зазначені оборотні кошти, тобто кошти, які відносяться до обсягу доходів в розумінні Податкового кодексу України, а фактично складають оборот (надходження без урахування витрат) грошових коштів, але ніяк не чистий прибуток. Тобто сам по собі прибуток відповідача наразі є, фактично, відсутнім, при фактичному обороті менше ніж 400 гис. гривень. Тобто, діяльність відповідача у 2022 році можна цілком обґрунтовано вважати неприбутковою. Скрутне фінансове становище відповідача, неможливість виконати обов`язки за Договором пов`язано із введенням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, що є загальновідомим фактом та не потребує доведення стороною. Основним видом діяльності відповідача є надання послуг в сфері громадського харчування. Відповідач вважає доведеним прямий негативний вплив воєнного стану на такий вид діяльності, та, відповідно, на фінансове становище відповідача.

Ухвалою від 11.09.2023 суд призначив заяву ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни про розстрочення виконання рішення суду (вх. №2-1305/23) до розгляду у судовому засіданні на "19" вересня 2023 р. о 12:40 год. Запропонував ФОП Стойкову Андрію Андрійовичу надати до суду відзив на заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Представники сторін у судове засідання 19.09.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

У підготовчому засіданні 19.09.2023 після повернення з нарадчої кімнати судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм розстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказані норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Розстрочення це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Так, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, які заявник повинен довести суду відповідно до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (стаття 42 та абзац 5 статті 44 Господарського кодексу України).

Це означає, що за порушення договірних зобов`язань та інших правил здійснення господарської діяльності суб`єкт господарювання самостійно несе відповідальність, передбачену законодавством України.

Обставини щодо важкого фінансового стану, з урахуванням положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України не являються тими виключними обставинами, які б надавали підстави для розстрочення виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Розстрочення виконання рішення має базуватись на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Отже, недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути надано розстрочку виконання судового рішення.

При цьому, наведені відповідачем обставини в поданій заяві, по-перше не доведені документально, а також не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних насідків у зв`язку з цим.

На думку суду, відповідачем не надано обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження неможливості виконання ним судового рішення.

Суд також зазначає, що введення в Україні воєнного стану в результаті військової агресії російської федерації не може бути єдиною та безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення. Більш того посилання на військову агресію без доведення належними та допустимим доказами безпосереднього впливу зазначених обставин на можливість виконання рішення суду не є підставою для розстрочення рішення.

Суд також звертає увагу, що прострочена заборгованість за надані позивачем послуги виникла у відповідача ще в 2021 році, тобто до введення в Україні воєнного стану 24.02.2022.

Наразі суд зазначає, що в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

З огляду на викладене та враховуючи те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд зазначає, що, з урахуванням інтересів позивача та ступеня вини відповідача у виникненні спору, розстрочення виконання рішення суду у даному випадку суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів держави, фізичних та юридичних осіб.

Враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржника, так і стягувача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане у встановленому законом порядку, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись статтями 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю Авдєєвої-Акєнтьєвої Марині Володимирівні у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України.

Повну ухвалу складено 25.09.2023.

Суддя Нікітенко С.В.