ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. Справа № 918/535/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А.,

за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича

до Приватного підприємства-фірми "Автотранском"

про стягнення збитків в сумі 2 093 745 грн 61 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Хозяїнов В.В., ордер серія АЕ № 1092769 від 24.05.2023 року (в режимі відеоконференції);

від відповідача - Ширко М.Р., ордер серія ВК № 1090668 від 21.06.2023 р.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 18 вересня 2023 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В травні 2023 року фізична особа-підприємець Олефіренко Яків Сергійович (далі - ФОП Олефіренко Я.С., позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства-фірми "Автотранском" (далі - ППФ "Автотранском", відповідач) про стягнення збитків в сумі 2 093 745 грн 61 коп. у зв`язку з неналежним перевезенням товару.

Також ФОП Олефіренко Я.С просить судові витрати покласти на ППФ "Автотранском". В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, та які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, в розмірі 31 406 грн 19 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн 00 коп.

Ухвалою суду від 6 червня 2023 року позовну заяву ФОП Олефіренка Я.С. від 26.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 липня 2023 року.

19 червня 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява від 15.06.2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив провести усі засідання у даній справі за участі представника позивача - Хозяїнова Володимира Валерійовича в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення (системи) "EasyCon" та використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 19 червня 2023 року заяву представника ФОП Олефіренка Я.С. від 15.06.2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено підготовче засідання у справі № 918/535/23, призначене на "10" липня 2023 року на 10:20 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича. Крім того постановлено всі подальші судові засідання у справі № 918/535/23 провести в режимі відеоконференції за участі представника фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича.

6 липня 2023 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволені позову. Зокрема відповідач зазначає, що жодних зобов`язань з приводу перевезення вантажу між ППФ "Автотранском" та ФОП Олефіренко Я.С. не існувало, а матеріали справи не містять будь-яких належних та достатніх доказів укладення договорів перевезення. Також відповідач зазначає, що сама по собі товарно-транспортна накладна є супроводжувальним вантаж документом, яка складається на підставі письмового договору перевезення, тобто товарно-транспортна накладна є невід`ємною частиною такого договору та не містить істотних умов самого договору перевезення, а тому не може вважатись договором перевезення. Відповідач стверджує, що оскільки у ППФ "Автотранском" договірні зобов`язання з позивачем не виникли, то підстави для відповідальності також відсутні. Відповідач вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяння шкоди. На думку відповідача, у ППФ "Автотранском" не виникли зобов`язання перед позивачем відповідати за втрату вантажу під час перевезення, оскільки факт укладення між сторонами договору перевезення або договору експедирування позивачем не доведено, а в товарно-транспортній накладній, на яку посилається позивач, не вказано що перевізником є ППФ "Автотранском".

6 липня 2023 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із задіянням в судовому засіданні Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/769/23, дата і час якого було узгоджено судом та сторонами ще 05.06.2023 року.

Ухвалою суду від 10 липня 2023 року строк підготовчого провадження у даній справі продовжено на 30 днів з ініціативи суду до 4 вересня 2023 року включно та відкладено підготовче засідання на 4 вересня 2023 року.

17 липня 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 15.07.2023 року про продовження процесуального строку, встановленого судом, в якому просив продовжити строк на подання до суду відповіді на відзив на 20 днів з дати даного клопотання.

Ухвалою суду від 17 липня 2023 року клопотання представника фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича від 15.07.2023 року про продовження процесуального строку, встановленого судом, задоволено та продовжено позивачу, фізичній особі-підприємцю Олефіренку Якову Сергійовичу, строк для подання відповіді на відзив до 07.08.2023 року включно.

7 серпня 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вважає положення відзиву необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства, що зумовлює необхідність його відхилення в повному обсязі.

15 серпня 2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 15.08.2023 року про продовження процесуального строку, в якому просив продовжити відповідачу, Приватному підприємству-фірмі "Автотранском", строк для підготовки та подання заперечення на відзив фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича до 21 серпня 2023 року.

23 серпня 2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення від 21.08.2023 року, в яких просить відмовити повністю в задоволенні позову та поновити Приватному підприємству-фірмі "Автотранском" строк на подання заперечень.

29 серпня 2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшла заява від 28.08.2023 року про залишення без розгляду клопотання, в якому просив залишити без розгляду клопотання про продовження процесуального строку від 15.08.2023 року.

Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року клопотання представника Приватного підприємства-фірми "Автотранском" від 15.08.2023 року про продовження процесуального строку залишено без розгляду.

4 вересня 2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 02.09.2023 року про витребування доказів.

Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 вересня 2023 року. Одночасно вказаною ухвалою поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання заперечень. Крім того вказаною ухвалою у задоволенні клопотання представника відповідача від 02.09.2023 року про витребування доказів відмовлено.

Представник ФОП Олефіренка Я.С. у судовому засіданні 18 вересня 2023 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник ППФ "Автотранском" у судовому засіданні 18 вересня 2023 року позов заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників ФОП Олефіренка Я.С. та ППФ "Автотранском", всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2023 року фізичною особою-підприємцем ФОП Олефіренко Я.С. придбано товар у фізичної особи-підприємця Радиш М.Ю. на підставі видаткової накладної № 9270314 від 27.03.2023 року, яка складена на виконання укладеного між вказаними особами договору поставки № РМ06/12-2022 від 06.12.2022 року.

З метою подальшої реалізації закупленого вищевказаного товару, 02.01.2023 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем Калініченко О.І. укладено договір поставки товару № ОЯ-02/01-2023. На виконання даного договору його сторони уклали Специфікацію № ЯООО-014 від 28.03.2023 року. На виконання домовленостей за вказаною специфікацією позивачем складено видаткову накладну №14 від 28.03.2023 року.

Для забезпечення перевезення товару за видатковою накладною № 914 від 28.03.2023 року позивачем залучено до перевезення перевізника ППФ "Автотранском".

28 березня 2023 року відповідачем прийнято від позивача до перевезення товар за товарно-транспортною накладною № 100922 від 28.03.2023 року та актом приймання-передачі № 000002196 від 28.03.2023 року. Перевезення здійснювалось транспортним засобом DAF д.н. НОМЕР_1 , водій Джаламага О.А.

Відповідно до ТТН вантажовідправником зазначено ФОП Олефіренко Я.С., вантажоодержувачем ФОП Калініченко О.І. Пункт навантаження за адресою: м. Хмельницький, вул. Купріна, 54/1, що є адресою складу ФОП Олефіренка Я.С., що підтверджується наявним в матеріалах справи договором оренди складу. Пункт розвантаження м. Київ (адреси уточнено в акті приймання-передачі № 000002196 від 28.03.2023 року).

Факт заїзду-виїзду на територію складських приміщень за адресою м. Хмельницький, вул. Купріна, 54/1, для завантаження в складських приміщеннях ФОП Олефіренко Я.С., транспортного засобу DAF д.н. НОМЕР_1 додатково підтверджується листом TOB "М ТРИ" № 10/05.1 від 10.05.2023 року.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) щодо підстав виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частини 1, 2 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (далі - Правила) договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

З огляду на наведене, між позивачем та відповідачем на підставі ТТН та акту приймання-передачі № 000002196 від 28.03.2023 року виникли договірні відносини з перевезення вантажу.

29 березня 2023 року вантаж не був доставлений вантажоодержувачу ФОП Калініченко О.І., через що позивач направив відповідачу лист від 29.03.2023 року, в якому просив ППФ "Автотранском" терміново повідомити ФОП Олефіренка Я.С. місце знаходження товару, його стан, причини затримки доставки товару та можливі строки доставки товару.

Як зазначив позивач, 29.03.2023 року в телефонному режимі представник відповідача повідомив позивача про те, що товар не був доставлений вантажоодержувачу з причини пожежі, що виникла з транспортним засобом DAF д.н. НОМЕР_1 , вказав, що товар було знищено пожежею.

У зв`язку із знищенням товару, що належав ФОП Олефіренку Я.С. і був переданий до перевезення ППФ "Автотранском", необхідним було зафіксувати факт знищення всього товару шляхом складення відповідно акту до ТТН, що передбачено п. 15.1 Правил.

В той час, як зазначив позивач, відповідач відмовився це робити, як і відмовився від надання будь-яких відомостей щодо наслідків пожежі та причин її виникнення.

У зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутися до АО "АДВІС" для надання йому правової допомоги.

04.04.2023 року на адвокатський запит АО "АДВІС", Головне управління Національної поліції в Житомирській області надало відповідь від 04.04.2023 р. за вих. № 12аз/25/01-2023, в якій зазначено про те, що: " 28.03.2023 р. о 23 год. 49 хв. від працівника ДСНС Назарука, на спецлінію "102" ГУНП, надійшло повідомлення про те, що на дорозі між селами Озерянка та Двірець Житомирського району Житомирської області горить вантажне авто. Вказане повідомлення 28.03.2023 р. зареєстроване в ЄО відділу поліції № 1 Житомирського районного управління поліції ГУНП за № 2727. За результатами відпрацювання вказаного повідомлення інспектором УПП в Житомирській області Жлобіцьким у рапорті зазначено: "Прибувши на місце пригоди було встановлено, що водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував ТЗ ДАФ н.з НОМЕР_1 на а.д. м-21 196км та побачив, як в нього загорівся кузов автомобіля, в подальшому водій зупинився та почав ліквідовувати пожежу разом із свідками події. До приїзду поліції на місці події працювала 2-га рятувальна бригада ДСНС старший Консевич. На місце події викликано СОГ ЖРУП".

06.04.2023 р., на адвокатський запит АО "АДВІС", Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (далі - ГУ ДСНС) надало відповідь від 06.04.2023 р. за вих. № 5101-1630/5115, якою повідомлено: "28 березня 2023 року о 23 год. 13 хв. до оперативно-диспетчерської служби Головного управління ДСНС України у Житомирській області надійшла інформація про загоряння вантажного автомобіля DAF FALF 45/220 (д.н. НОМЕР_1 ), за адресою: Житомирська область, Житомирський район, між с. Двірець та с. Павленківка, автошлях М21 (Е583). За фактом виникнення пожежі складений акт про пожежу від 29.03.2023". Разом з листом було надано Акт про пожежу від 29.03.2023 року.

21.04.2023 року на адвокатський запит АО "АДВІС", ГУ ДСНС надало відповідь від 21.04.2023 р. за вих. № 5101-1933/5115, разом з якою надано копії звіту про причини виникнення пожежі (на транспортних засобах) від 30.03.2023 р. та довідку про збиток директора ППФ "Автотранском" від 29.03.2023 р.

Відповідно до змісту Акту про пожежу від 29.03.2023 року та звіту про причини виникнення пожежі (на транспортних засобах) від 30.03.2023 р. причиною пожежі зазначено: "Причина пожежі (ймовірна) самозаймання продукції в кузові фури (акумулятора)", прямі збитки від пожежі (орієнтовні) зазначені в сумі 2 500 000 грн. та побічні збитки від пожежі (орієнтовні) зазначені в сумі 2 726 236 грн.

У звіті про причини виникнення пожежі (на транспортних засобах) від 30.03.2023 року ГУ ДСНС рекомендовано провести пожежно-технічну експертизу для встановлення остаточної причини виникнення пожежі.

Враховуючи той факт, що в Акті про пожежу від 29.03.2023 року та звіті ГУ ДСНС від 30.03.2023 року зазначено лише ймовірну причину пожежі (що не була на думку позивача об`єктивною), позивачу не відомі наслідки пожежі, керуючись п. 13.6 Правил, Позивач:

- 03.04.2023 року звернувся до судового експерта Лиценко М.В. (Свідоцтво № 22049 від 07.10.2020 року видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, адреса: вул. Солов`їна, буд. 9, с. Півці, Обухівського району, Київської області, 09251) з питання здійснення пожежно-технічної експертизи об`єкту: транспортного засобу вантажного DAF FA LF 45.220, держ. номер НОМЕР_1 , він-код XLRAE45GF0L411714, що був пошкоджений внаслідок пожежі, яка трапилась 28.03.2023 р., траса М21 (Е583) між с. Двірець та с. Павликівка Житомирського р-ну Житомирської області. На даний час транспортний засіб перебуває за адресою: траса М21 (Е583) між с. Двірець та с. Павликівка Житомирського р-ну Житомирської області;

- 04.04.2023 року до Житомирської торгово-промислової палати задля підтвердження наслідків вказаної вище пожежі;

- 04.04.2023 року Житомирською торгово-промисловою палатою складено Експертний висновок №В-377 від 04.04.2023 р., відповідно до якого "при огляді встановлено, що товар, що перевозився згідно товарно-транспортної накладної №100922 від 28.03.2023 р., у вантажному автомобілі реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті пожежі повністю знищений".

20.04.2023 року судовим експертом Лиценко М.В. складено Висновок експерта за результатами пожежно-технічної експертизи № 330/04.23 від 20.04.2023 р., відповідно до висновків якого:

"1. Осередок виникнення пожежі (місце виникнення початкового горіння) знаходився у передній правій частині транспортного засобу вантажного DAF FA LF 45.220, держ. номер НОМЕР_1 , він-код XLRAE45GF0L411714, безпосередньо на поверхні ізоляції плюсового електричного проводу, по якому подавався струм від генератора до бортової електромережі, та до плюсового виводу акумуляторної батареї Автомобіля.

2. Причиною виникнення пожежі яка трапилась 28.03.2023р., траса М21 (Е583) між с. Двірець та с. Павликівка, Житомирського району, Житомирської області та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб вантажний DAF FA LF 45.220, держ. номер НОМЕР_1 , він-код XLRAE45GF0L411714, являється займання ізоляції силового проводу, по якому подавалась напруга від генератора до бортової електромережі Автомобіля, у встановленому осередку пожежі, внаслідок прояву теплової дії електричного струму. Причиною нагрівання стало протікання струму в аварійному режимі, який спричинив нагрівання силового проводу на ділянці акумуляторна батарея - генератор, від акумуляторної батареї до генератора (у зворотному напрямку) Автомобіля. Цьому процесу передував "пробій" силових діодів випрямляючого блоку, встановленого в генераторі.".

Таким чином, вищевикладені фактичні обставини та докази, які їх підтверджують, свідчать про те, що пожежа, яка трапилась 28.03.2023 року, траса М21 (Е583) між с. Двірець та с. Павликівка, Житомирського району, Житомирської області та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб вантажний DAF FA LF 45.220, держ. номер НОМЕР_1 , він-код XLRAE45GF0L411714, виникла у зв`язку із несправністю транспортного засобу. Тобто, відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання за договором щодо забезпечення збереження вантажу, в результаті чого товар, що перевозився за ТТН та актом приймання-передачі № 000002196 від 28.03.2023 р., було знищено повністю.

На адвокатські запити АО "АДВІС", ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" надало відповіді:

- від 05.04.2023 року за вих. № 0840/18, відповідно якої повідомлено, що 06.04.2022 р. ПРАТ "УПСК" було укладено договір добровільного страхування відповідальності перевізника/експедитора № 037/114/000013 з ППФ "Автотранском". 30.03.2023 р. ППФ "Автотранском" звернулось до страховика з письмовим повідомленням про подію за договором страхування відповідальності перевізника за фактом пожежі, яка трапилась 28.03.2023 р. на автодорозі Бердичів-Житомир, внаслідок якої було пошкоджено вантаж, який перевозив транспортний засіб DAF д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 ;

- від 26.04.2023 року за вих. № 1023/18, відповідно до якої повідомлено, що станом на дату цього листа Страхувальником, окрім письмового повідомлення про вищевказану подію, фотографій з місця події та Акту про пожежу, не було надано інших документів. Разом із вказаним листом надано копію письмового повідомлення ППФ "Автотранском" від 30.03.2023 р. Рішення щодо виплати страхового відшкодування не приймалось.

Згідно до письмового повідомлення ППФ "Автотранском" від 30.03.2023 року, поданого до страхової компанії ПРАТ "УПСК", відповідачем зазначену таку інформацію:

- страхувальник - ППФ "Автотранском", тягач DAF FA LF 45.220, д.н. НОМЕР_1 ;

- маршрут перевезення - м. Хмельницький - м. Київ;

- опис вантажу: дзеркала (фари), пристрої безперебійного живлення, товари для подорожей, човни на управлінні та інші;

- дата події - 28.03.2023 року;

- місце події: Житомирська область, траса М21 (Е583) між с. Двірець та с. Павликівка.

Як вбачається з вказаного повідомлення відповідача, опис товару повністю збігається з описом товару в видатковій ТТН та акті приймання-передачі № 000002196 від 28.03.2023 року і видатковій накладній № 14 від 28.03.2023 року, яка слідувала з товаром.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до наведених норм законодавства, відповідач повинен був забезпечити справність свого транспортного засобу, яким перевозився товар позивача.

У постанові від 21.02.2020 року у справі № 907/746/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зробив наступні правові висновки:

"За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу".

З наведеного правового висновку підкреслюється, що саме на відповідача покладається обов`язок довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Враховуючи вищевикладене, позивачу пожежею, що сталася при перевезенні його товару, відповідачем було завдано збитків на суму 2 093 745 грн 61 коп., що є загальною вартістю товару, який перевозився відповідачем та придбаний позивачем за видатковою накладною № 270314 від 27.03.2023 року. (тобто, зазначено закупівельну ціну товару).

13.04.2023 року позивачем направлено відповідачу лист від 13.04.2023 року, в якому констатовано, що товар не був доставлений вантажоодержувачу з причини пожежі, що виникла з транспортним засобом DAF д.н. НОМЕР_1 . У зв`язку з чим позивачем запропоновано відповідачу скласти відповідний акт про знищення товару, передбачений п. 15.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363.

Однак, листом від 04.05.2023 року за вих. № 04/05-1 відповідач фактично відмовився від пропозиції складання акту про знищення товару.

24.05.2022 року позивачем надіслано на адресу відповідача відповідну претензію з вимогою відшкодування понесених позивачем збитків, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідачем не надано доказів на спростування наявності вини у втраті вантажу.

Розміром збитків в даному випадку є оголошена вартість вантажу.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві, спростовуються всім вищезазначеним, а відтак є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010 року).

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича до Приватного підприємства-фірми "Автотранском" про стягнення збитків в сумі 2 093 745 грн 61 коп. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Абзацом 1 частини восьмої статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В позовній заяві позивач просить судові витрати покласти на відповідача.

В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, та які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, в розмірі 31 406 грн 19 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову ФОП Олефіренко Я.С. було сплачено 31 406 грн 19 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.05.2023 року № 330.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 31 406 грн 19 коп. покладаються на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, ФОП Олефіренко Я.С. не надано докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн 00 коп., а відтак судом не вирішується питання щодо понесених позивачем вказаних судових витрат при прийнятті рішення.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства-фірми "Автотранском" (33020, м. Рівне, вул. Вербова, буд. 43 кв. 4, ) на користь фізичної особи-підприємця Олефіренка Якова Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 2 093 745 (два мільйони дев`яносто три тисячі сімсот сорок п`ять) грн 61 коп. - збитків, завданих неналежним виконанням перевезення товару, та 31 406 (тридцять одну тисячу чотириста шість) грн 19 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2023 року.

Суддя Політика Н.А.