ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/3012/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Баранець О.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Гаврися Я.Б.,

відповідача - Стилик О.Ю., Лифар О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 (головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 (суддя Лиськов М.О.)

у справі №910/3012/20

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Державного підприємства "Енергоринок",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - 1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг,

2. Кабінет Міністрів України,

про стягнення 1 699 364 665,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.09.2023 №29.2-02/2649 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи" у зв`язку з відпусткою судді Студенця В.І. та запланованим відрядженням судді Кібенко О.Р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3012/20, за результатами якого визначено наступний склад колегії суддів: Бакуліна С.В. - головуючий, Баранець О.М., Кондратова І.Д.

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1.Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - ПАТ "Центренерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Енергоринок" (далі - ДП "Енергоринок") про стягнення 1 699 364 665,68 грн, а саме: 1 468 302 481,54 грн основного боргу, 54 114 717,21 грн пені, 55 171 303,92 грн процентів річних, 121 776 163,01 грн втрат від інфляції.

1.2.В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставини неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 в частині своєчасної оплати реалізованої позивачем електроенергії, внаслідок чого у ДП "Енергоринок" утворилася заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

2.Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1.З метою забезпечення виконання Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України (далі - ДЧОРЕ) 07.09.1999 між Відкритим акціонерним товариством "Центренерго", правонаступником якого є ПАТ "Центренерго", та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" укладено договір №71/01-ЕР.

2.2.Відповідно до пункту 1.1 укладеного правочину ПАТ "Центренерго" продає, а ДП "НЕК "Укренерго" купує електроенергію та здійснює її оплату відповідно до умов договору.

2.3.Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №755 від 05.05.2000 ДП "Енергоринок" є правонаступником ДП "НЕК "Укренерго" щодо купівлі-продажу електричної енергії. Таким чином, до відповідача у справі перейшли всі права та обов`язки по розрахунках за електроенергію відповідно до умов договору №71/01-ЕР.

2.4.Відповідно до пунктів 4.1-4.3 договору розрахунок за куплену електроенергію здійснюється грошовими коштами та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством. Платежі за фактично продану електроенергію здійснюються кожного робочого дня відповідно до Інструкції про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України (далі - ОРЕ). Остаточний розрахунок за куплену електричну енергію здійснюється до 16 числа місяця, наступного за розрахунковим.

2.5.Згідно з пунктом 5.1.1 договору ПАТ "Центренерго" має право вимагати від ДП "Енергоринок" повної оплати коштів за продану електроенергію відповідно до статті 4 договору.

2.6.ДП "Енергоринок" зобов`язане купувати у ПАТ "Центренерго" електроенергію відповідно до умов статті 3 договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов статті 4 договору (пункт 5.5.3 укладеного правочину).

2.7.Відповідно до пункту 8.5 договору його укладено на термін з 07.09.1999 до 07.09.2000 і може бути розірвано відповідно до чинного законодавства. Термін дії договору автоматично продовжується на наступний рік, якщо жодна зі сторін не надіслала іншій стороні письмового повідомлення про намір його розірвати за місяць до закінчення терміну дії договору.

2.8.Окрім цього, між сторонами підписано наступні додаткові угоди №11524/07 від 17.08.2015, №11551/01 від 28.08.2015 та №14735/07 від 09.01.2018. Відповідними додатковими угодами закріплювалася умова щодо розрахунків сторін шляхом перерахування коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок" на окремий поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ПАТ "Центренерго" згідно постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

2.9.Станом на день звернення з позовом до суду ПАТ "Центренерго" виконало свій обов`язок з продажу електроенергії у повному обсязі, що підтверджуються підписаними між сторонами актами купівлі-продажу електроенергії. Однак, у свою чергу, ДП "Енергоринок" не повністю розрахувалося за куплену електроенергію, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків за куповану електроенергію №1/32-779 від 10.02.2020, відповідно до якого заборгованість складає 1 468 302 481,54 грн.

2.10.Після подання позовної заяви ДП "Енергоринок" було частково сплачено грошові кошти за придбану електроенергію. В матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків №01/32-1012 від 06.09.2022 станом на кінець дня 31.08.2022, підписаний та скріплений печатками сторін, відповідно до якого остаточна заборгованість відповідача становить 1 461 464 767,55 грн.

3.Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1.Господарський суд міста Києва рішенням від 21.09.2022 у справі №910/3012/20, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 залишене без змін, позов задовольнив повністю. Стягнув з ДП "Енергоринок" на користь ПАТ "Центренерго" 1 461 464 767,55 грн основного боргу, 54 114 717,21 грн - пені, 161 615 865,43 грн - інфляційних втрат, 67 438 656,75 грн - 3% річних та 735 700,00 грн - судового збору.

3.2.Суди зазначили, що оскільки факт наявності основної заборгованості за договором відповідача перед позивачем у заявленому розмірі належним чином доведений, документально підтверджений, доказів оплати суми основного боргу відповідачем не надано, доказів існування обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку виконати наявне грошове зобов`язання, відповідачем також не надано, позовні вимоги підлягають задоволенню. Поряд з цим, суди врахували, що з 01.07.2019 відповідач провадить свою діяльність у межах договірних відносин, що виникли на оптовому ринку електроенергії з учасниками цього ринку, а приписи Закону України "Про ринок електричної енергії" не містять заборони проводити розрахунки відповідача з виробниками електричної енергії. Крім того, суди зазначили, що матеріали справи не містять відомостей про те, що заборгованість відповідача перед позивачем урегульована в порядку, передбаченому Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", а тому наявні підстави для стягнення такої заборгованості у порядку, визначеному нормами Господарського кодексу України (далі - ГК) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

4.Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

4.1.ДП "Енергоринок" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/3012/20 скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

4.2.Скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, посилається на пункти 1, 2 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зазначаючи:

- що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень, в контексті закриття провадження на загальну суму 72 383 018,54 грн, не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.11.2019 та від 26.01.2022 у справі №922/643/19, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17, від 11.12.2019 у справі №320/4938/17, від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 16.06.2020 у справі №911/1465/19, від 13.07.2021 у справі №910/19272/20;

- про необхідність відступити від висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, від 15.06.2022 у справі №910/9947/19, стосовно застосування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" в частині механізмів погашення заборгованості, що утворилась на оптовому ринку електричної енергії до 01.07.2019, та нібито обов`язковості підтвердження заборгованості учасників спірних правовідносин виключно рішенням суду;

- що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не дослідили зібрані у цій справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК, що кореспондується з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).

4.3.Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому, зазначаючи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5.Позиція Верховного Суду

5.1.Згідно з приписами статті 509 ЦК зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

5.2.Частинами першою, третьою, п`ятою статті 626 ЦК передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

5.3.Відповідно до статті 712 ЦК продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

5.4.Частиною першою статті 662 ЦК передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

5.5.Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина перша статті 691 ЦК).

5.6.Відповідно до частини першої статті 692 ЦК покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

5.7.Статтями 525, 526 ЦК унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами статті 193 ГК.

5.8.Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.9.Відповідно до статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

5.10.У період дії укладеного між сторонами договору був чинним Закон України "Про електроенергетику".

5.11.Відповідно до статті 4 Закону України "Про електроенергетику" регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим законом. Ці особливості викликані об`єктивними умовами функціонування галузі: постійним і безперервним збалансуванням виробництва і споживання електричної енергії, для забезпечення якого встановлюється єдине централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України; централізованим теплопостачанням споживачів теплоелектроцентралями і котельнями, які входять до об`єднаної енергетичної системи України.

5.12.За приписами статті 5 Закону України "Про електроенергетику" державна політика в електроенергетиці базується на таких, зокрема, принципах: державного регулювання діяльності в електроенергетиці та додержання єдиних державних норм, правил і стандартів усіма суб`єктами відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

5.13.Частинами першою та четвертою статті 14 Закону України "Про електроенергетику" визначено, що в електроенергетиці України діє єдина централізована диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії. Функції централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єднаною енергетичною системою України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав виконує державне підприємство, яке визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі. Централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єкти господарської діяльності, об`єкти електроенергетики яких підключені до об`єднаної енергетичної системи України. Державне підприємство, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України, є системним оператором та виконує функції, визначені цим законом та Законом України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України".

5.14.Відповідно до частини дванадцятої статті 15 Закону України "Про електроенергетику" оптовий ринок електричної енергії України функціонує з додержанням таких вимог: всі учасники оптового ринку електричної енергії укладають договори купівлі-продажу електричної енергії з суб`єктом господарської діяльності, який здійснює оптове постачання електричної енергії відповідно до договору, на підставі якого створюється оптовий ринок електричної енергії; у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді оптовим постачальником електричної енергії, у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії (за винятком суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - мікро-, міні- та малим гідроелектростанціям) та підприємству, яке здійснює централізоване диспетчерське управління об`єднаною енергетичною системою України і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами. Ця оплата забезпечується з урахуванням остаточних платежів відповідно до договору, на підставі якого створено оптовий ринок електричної енергії.

5.15.У спірний період порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії було врегульовано у статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", відповідно до якої для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи, постачальники універсальних послуг, постачальники "останньої надії" та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Для проведення розрахунків з погашення заборгованості за спожиту електричну енергію з використанням механізмів погашення заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, і оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установі уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку для зарахування коштів за електричну енергію затверджується та доводиться до відома споживачів національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

5.16.З огляду на зазначене, проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України в період дії Закону України "Про електроенергетику" здійснювалося лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання як позивачем так і відповідачем.

5.17.Особливістю розрахунків між сторонами спору за договором було те, що розпорядження коштами, що накопичувалися на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок", здійснювалося НКРЕКП у межах наданих їй повноважень шляхом затвердження обов`язкових для виконання постанов, якими встановлювався алгоритм розподілу коштів. Відповідач самостійно не приймав рішень щодо розпорядження такими грошовими коштами.

5.18.Отже, до 01.07.2019 відповідач у відносинах з позивачем діяв згідно з умовами договору та вимогами чинного на той час законодавства, здійснюючи розрахунок відповідно до затверджених НКРЕКП алгоритмів.

5.19.Водночас 01.07.2019 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", за змістом пункту 23 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнається таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про електроенергетику".

5.20.Відповідно до пункту 2 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.07.2019 почав діяти балансуючий ринок та ринок допоміжних послуг, ринок "на добу наперед" та внутрішньодобовий ринок, двосторонні договори.

5.21.Оптовий постачальник електричної енергії, тобто відповідач, провадить діяльність до повного погашення своєї кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію (пункт 15 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії").

5.22.Частиною 16 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим законом розробити та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо особливостей погашення заборгованості за електричну енергію, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії.

5.23.Таким законом є ухвалений 17.06.2020 Верховною Радою України Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", яким передбачено перелік механізмів погашення заборгованості, що утворилась на оптовому ринку електричної енергії.

5.24.Зазначений Закон набрав чинності 16.07.2020 та визначає правові, економічні та організаційні засади, пов`язані з погашенням заборгованості, що утворилася на ОРЕ, та метою якого є повне погашення заборгованості, що утворилася на ОРЕ, шляхом застосування механізмів, передбачених цим Законом.

5.25.Відповідно до статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії":

- заборгованість - це сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень;

- підтвердження заборгованості - це процес встановлення та уточнення сум заборгованості учасниками, за результатами якого складається акт про наявність та розмір заборгованості;

- оптовий постачальник електричної енергії - це ДП "Енергоринок", утворене для забезпечення функціонування оптового ринку електричної енергії України;

- процедура погашення заборгованості - це комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії, а також припинення діяльності оптового постачальника електричної енергії.

5.26.Статтею 2 вказаного Закону регламентовані заходи щодо погашення заборгованості на ОРЕ. Учасники здійснюють погашення заборгованості шляхом:

1) застосування процедури взаєморозрахунків з використанням механізмів, передбачених статтею 3 цього закону;

2) погашення (списання) заборгованості відповідно до статті 4 цього закону.

5.27.Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" з метою забезпечення механізму погашення (списання) заборгованості, передбаченого частиною першою цієї статті:

1) Кабінет Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом приймає рішення про збільшення статутного фонду та/або капіталу виробників електричної енергії державної форми власності та акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, за рахунок емісії та внесення до статутного фонду та/або капіталу облігацій внутрішньої державної позики на суму заборгованості, передбаченої до погашення (списання) частиною першою цієї статті. Умови емісії та цільове призначення облігацій внутрішньої державної позики затверджуються Кабінетом Міністрів України;

2) виробники електричної енергії державної форми власності та акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, підтверджений листом Державного підприємства "Енергоринок" розрахунок суми дебіторської заборгованості, що підлягає погашенню (списанню) в обсязі, передбаченому частиною першою цієї статті, для емісії такого самого обсягу облігацій внутрішньої державної позики.

5.28.Згідно з частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим законом.

5.29.Кредиторська або дебіторська заборгованість ДП "Енергоринок", що залишилася після проведення процедури погашення заборгованості, списується учасниками, після чого Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо припинення ДП "Енергоринок" (частина перша статті 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії").

5.30.Натомість, як встановили суди попередніх інстанцій, станом на час ухвалення рішення місцевим господарським судом, такий порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений, тобто відсутній механізм погашення заборгованості, яка наразі існує.

5.31.Крім того, як зазначено в статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", процедура погашення заборгованості - це комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії. Заборгованість - це сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень.

5.32.Отже, заборгованість відповідача перед позивачем, що утворилася за договором, підлягає погашенню у спеціальному порядку, визначеному державою. Втім, за відсутності підтвердженої учасниками заборгованості, застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" буде можливе за умови підтвердження такої заборгованості відповідним рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №910/4216/20 та від 02.06.2023 у справі №910/9796/19.

5.33.Доводи скаржника про те, що між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості, оскільки між ними підписано без розбіжностей акт звірки розрахунків, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки: по-перше, відповідач в ході розгляду справи не визнавав її, посилаючись на відсутність порушень законодавства з його сторони у зв`язку з неможливістю розраховуватися у інший спосіб ніж той, що визначений НКРЕКП, що само по собі свідчить про те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру заборгованості; по-друге, відповідно до акта звірки розрахунків №01/32-1012 від 06.09.2022 станом на кінець дня 31.08.2022 заборгованість відповідача становить 1 461 464 767,55 грн. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором, позивач у цій справі просив суд також стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню, наявність заборгованості по яких відповідач заперечує, тобто акт звірки розрахунків складено на суму, що є меншою від розміру заявлених вимог у цій справі; по-третє, відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" підтвердження заборгованості - процес встановлення та уточнення сум заборгованості учасниками, за результатами якого складається акт про наявність та розмір заборгованості. Положеннями частини п`ятої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" передбачено, що погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом. Натомість наразі відповідний порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений. Поряд з цим суд не може замінювати Кабінет Міністрів України у визначенні порядку погашення заборгованості та замість нього встановлювати, чи буде вважатися акт звірки розрахунків належним, достатнім та єдиним доказом підтвердження сторонами суми заборгованості. Подібні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17.02.2022 у справі №910/4216/20.

5.34.З урахуванням викладеного, Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника в частині того, що судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії".

5.35.З приводу доводів скаржника стосовно того, що заявлена до стягнення заборгованість за серпень 2015 року в сумі 13 801 963,61 грн та за грудень 2015 року в сумі 58 581 054,93 грн вже була предметом спору в межах справи №910/5985/16, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності підстав для закриття провадження в цій частині, з огляду на таке.

5.36.Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що станом на день звернення з позовом до суду позивач виконав свій обов`язок з продажу електроенергії у повному обсязі, однак, у свою чергу, відповідач не повністю розрахувався за куплену електроенергію. Факт наявності основної заборгованості за договором відповідача перед позивачем в сумі 1 461 464 767,55 грн належним чином доведений, документально підтверджений, доказів оплати суми основного боргу відповідачем не надано.

5.37.Так, відповідно до наявного у матеріалах справи акта звірки розрахунків №01/32-1012 від 06.09.2022 заборгованість відповідача за серпень 2015 року становить 12654872,14 грн, а за грудень 2015 року - 58581054,93 грн.

5.38.За доводами скаржника, оскільки предметом спору у справі №910/5985/16 було стягнення заборгованості у розмірі 756 769 668,28 грн за період грудень 2014 - січень 2016 року, тобто й стягнення заборгованості за серпень 2015 року в сумі 13 801 963,61 грн та за грудень 2015 року в сумі 58 581 054,93 грн, суди повинні були закрити провадження у цій справі в частині стягнення вказаної заборгованості, враховуючи, що Господарський суд міста Києва рішенням від 11.05.2016, яке було переглянуте в апеляційному та касаційному порядку, та залишено без змін, у задоволенні позову відмовив.

5.39.Однак, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір у справі №910/5985/16 суди не встановили, ні обставин безпідставності нарахування вказаної заборгованості, ні обставин її сплати ДП "Енергоринок", а, відмовляючи в задоволенні позову, зазначили про те, що нормами законодавства визначено певний порядок розрахунків за отриману електроенергію, а саме: через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, а відповідач не вправі погашати заборгованість іншим чином, ніж це визначено законодавством. Отже, відмовляючи у задоволенні позову у справі №910/5985/16, суди застосовували Закон України "Про електроенергетику", як підставу для відмови в позові, зазначивши про неможливість стягнення спірних сум протягом дії алгоритму розподілу грошових коштів, встановленого цим Законом, однак, спір щодо стягнення зазначених сум по суті залишився не вирішеним.

5.40.Водночас позов у справі №910/3012/20 заявлений зовсім з інших підстав, оскільки правовідносини сторін змінилися і позивач, фактично, мав можливість звернутися з цим позовом лише після втрати чинності Законом України "Про електроенергетику". Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, від 15.06.2022 у справі №910/9947/19.

5.41.Тому, відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 231 ГПК, для закриття провадження у справі.

5.42.Отже, наведені доводи відповідача (про неврахування судами рішень у справі №910/5985/16 та про неналежне дослідження судами доказів заборгованості відповідача) Судом відхиляються.

5.43.Поряд з цим, як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 у справі №910/9947/19, Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" допускає можливість звернення з позовом до ДП "Енергоринок" про стягнення заборгованості, оскільки заборгованістю є сума коштів, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті, зокрема відповідно до судових рішень.

5.44.Також, Верховний Суд у зазначеній постанові вказав на те, що Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", який визначає правові, економічні та організаційні засади, пов`язані з погашенням заборгованості, що утворилася на ОРЕ, не встановлює будь-яких заборон або обмежень щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість, що виникла у ДП "Енергоринок" до 01.07.2019.

5.45.З огляду на зазначене, Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" не передбачено будь-яких обмежень або заборони для позивача щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та інших нарахувань, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

5.46.Крім того, Верховний Суд зауважив на тому, що право позивача вимагати судового захисту щодо стягнення заборгованості, яка утворилася до 01.07.2019, не може бути обмежене після набуття чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", адже запроваджені ним процедури можуть бути застосовані і щодо погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням, про що прямо зазначено у пункті 3 частини першої статті 1 цього Закону, і, що кореспондується з пунктом 10 статті 2 вказаного Закону, відповідно до якого на період його дії підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо оптового постачальника електричної енергії.

5.47.З урахуванням усього зазначеного вище, правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, та правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 15.06.2022 у справі №910/9947/19 зі спірних питань, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості та нарахованих на неї 3% річних, інфляційних втрат та пені.

5.48.Доводи скаржника про необхідність відступити від висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, від 15.06.2022 у справі №910/9947/19, стосовно застосування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

5.49.Відступленням від висновку необхідно розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

5.50.Основним завданням Верховного Суду відповідно до положень частини першої статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики.

5.51.Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

5.52.Колегія суддів зазначає, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема, їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності.

5.53.Єдність застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

5.54.У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

5.55.Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

5.56.Обґрунтовуючи необхідність відступу від зазначених правових позицій Верховного Суду, скаржник посилається на те, що відповідно до вказаних постанов реалізація механізмів погашення заборгованості, визначеної Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", має відбуватися виключно на підставі судових рішень. Скаржник вважає, що таке тлумачення норми пункту 3 частини першої Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", зроблено без комплексного розуміння вказаного Закону, норми якого основною умовою для реалізації механізмів погашення заборгованості визначають узгодження між сторонами розміру заборгованості.

5.57.Однак, колегія суддів не вважає зазначені доводи слушними, оскільки у наведених справах суди зазначали про можливість визначення та погашення заборгованості у порядку Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" у спосіб ухвалення судового рішення за наслідками розгляду судового спору, як одного із визначених цим Законом заходів, спрямованих на її погашення, поряд з цим зазначивши, що погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками також і на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, які, однак, наразі не розроблені.

5.58.Отже, скаржник, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК, вмотивовано не обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не навів переконливих доводів необхідності відступу від сформованих правових позицій Верховного Суду.

5.59.Доводи касаційної скарги стосовно того, що судами попередніх інстанцій у прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.11.2019 та від 26.01.2021 (скаржником зазначено від 26.01.2022) у справі №922/643/19, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17, від 11.12.2019 у справі №320/4938/17, від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18, щодо застосування статті 75 ГПК Суд відхиляє, оскільки правовідносини у вказаних справах не є подібними до спірних правовідносин, адже різняться предметами, підставами позову та фактично-доказовою базою; рішення у справах ухвалені за іншого правового регулювання та за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення, що виключає їх подібність як за правовим регулюванням, так і за змістовним критерієм (вищевказаний висновок зроблений у пункті 47 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, яка є подібною до цієї справи №910/3012/20).

5.60.Посилання скаржника на те, що заявлений позивачем у справі спосіб захисту є неефективним та зводиться до встановлення фактів, через неможливість стягнути заборгованість в іншому порядку, ніж це передбачено Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", та посилання у зв`язку з цим на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 16.06.2020 у справі №911/1465/19, від 13.07.2021 у справі №910/19272/20, колегія суддів також відхиляє, оскільки: по-перше, предметом цього спору є стягнення заборгованості, що є належним та ефективним способом захисту права позивача, і яке, як вже було зазначено вище із посиланням на відповідні висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №910/9796/19, не може бути обмежене; по-друге, норми Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" визначають, що погашення підтвердженої заборгованості за куповану/продану на оптовому ринку електричну енергію, яка може бути підтверджена рішенням суду, здійснюється з використанням механізмів взаєморозрахунків, визначених цим Законом.

6.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат

6.1.Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3.Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).

6.4.Перевіривши рішення та постанову судів попередніх інстанцій в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

6.5.З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/3012/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.М. Баранець

І.Д. Кондратова