ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Справа№ 910/19516/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022

у справі № 910/19516/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 4173,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 4173,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 30.09.2015 № 5/30-09/2015 та з огляду на положення підпункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у позивача (як нового кредитора) виникло право звернення до відповідача про стягнення заборгованості за вищенаведеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що відповідачем грошове зобов`язання перед позивачем було виконано лише частково, позивач звернувся до суду першої інстанції з цим позовом про стягнення з відповідача 739,50 грн 3 % річних та 3433,65 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 задоволено повністю позов. Вирішено стягнути з Моторного (транспортного страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 739,50 грн 3% річних, 3433,65 грн інфляційних втрат, 2270,00 грн судового збору, 4600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Cуд першої інстанції, з урахуванням ст.ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 41, 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", п. 9.1 ст. 9, п. 22.1 ст. 22, ст. 29, п.п. г п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дійшов висновку, що розмір позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованим.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19516/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення:

- не було належним чином досліджено строк, коли позивач звернувся з позовом до суду та на який продовжено строк позовної давності;

- покладено додатковий обов`язок на відповідача щодо виплати інфляційних втрат та 3% річних.

- не враховано, що 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрута, які ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань відповідача;

- не з`ясовано того факту, що позивачу за договором про відступлення права вимоги не переходило право вимоги стосовно пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Окрім вищевикладеного, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди від 21.02.2022.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

В провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходиться справа № 910/19516/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 (колегія суддів: Іоннікова І.А. - головуючий, судді: ОСОБА_1., Михальська Ю.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 по справі № 910/19516/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Зупинено провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19516/21 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/16820/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

07.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла заява про поновлення провадження у справі № 910/19516/21, в якій відповідач повідомив суд апеляційної інстанції про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.07.2023 по справі № 910/16821/21 відступила від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19, задовольнила касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, скасувала рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі № 910/16820/21. Прийняла нове рішення, яким відмовила у задоволенні позову.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/19516/21 призначено повторний автоматизований розподіл від 08.08.2023, у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, та перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 справу № 910/19516/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19516/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю. Поновлено провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19516/21. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.05.2015 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mitsubishi" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля "Деу" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2015 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_2 .

Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу "Mitsubishi" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" за полісом № АІ/5554630 (далі договір-2). Ліміт по майну - 50000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн.

18.08.2015 ОСОБА_4 подала до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" заяву про страхове відшкодування.

16.09.2015 ОСОБА_4 (цедент) та фізична особа-підприємець Шиян Д.С. (цесіонарій) уклади договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до умов якого цедент відступив цесіонарію, а цесіонарій прийняв і зобов`язався оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди (надалі -ДТП) за участю автомобіля "Mitsubishi" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , відповідальність якої застрахована згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.12.2014, номер полісу АІ/5554630 в страховій компанії ПрАТ "СК "Україна". Загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 10762,23 грн.

30.09.2015 фізична особа-підприємець Шиян Д.С. (клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) уклали договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-09/2015, відповідно до умов якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язався оплатити клієнтові права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку № 1 до цього договору, в тому числі за договором від 16.09.2015 на суму 10762,23 грн.

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Отже, починаючи з 30.09.2015 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/5554630, яке виникло в результаті ДТП є позивач.

Як зазначив позивач у позові, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" в строк до 17.11.2015 не виплатило страхове відшкодування.

02.03.2018 Господарський суд міста Києва порушив справу № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

16.05.2018 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" у повному обсязі та внесення до реєстру кредиторів.

Серед інших вимог визнано заборгованість Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" за договором № АІ/5554630, яка складається з страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційних втрат.

17.07.2019 Господарський суд міста Києва ухвалив ліквідувати приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна".

03.09.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування за полісом АІ/5554630 (страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3% річних).

Моторне (транспортне) страхове бюро України задовольнило вимогу лише в частині 10762,23 грн страхового відшкодування.

Спір у справі виник, у зв`язку з тим, що відповідач не сплатив позивачеві 739,50 грн 3% річних та 3433,65 грн інфляційних втрат (за період з 17.11.2015 (91-й день) до 02.03.2018 (відкриття провадження у справі про банкрутство).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 задоволено повністю позов. Вирішено стягнути з Моторного (транспортного страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 739,50 грн 3% річних, 3433,65 грн інфляційних втрат, 2270,00 грн судового збору, 4600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Предметом спору в цій справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконав ліквідований страховик - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за договором страхування, право вимоги за яким набув позивач.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач виплатив позивачу суму відшкодування шкоди в розмірі 10762,23 грн і в цій частині спір між сторонами відсутній.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у випадку несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у ст. 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17).

Разом із цим МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів/майна, тому лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування.

З огляду на зазначене, передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми виникає у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати не допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що обґрунтування доводів позивача та встановлені обставини справи свідчать про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство було допущено ліквідованим страховиком - ПрАТ "Страхова компанія "Україна", а не відповідачем, яким є МТСБУ.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанцій в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону.

Підсумовуючи вищенаведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача сум трьох процентів річних та інфляційних втрат в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судовою колегією при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21, предметом розгляду якої був аналогічний спір між ТОВ "Маркс.Капітал" та МТСБУ але по іншій дорожньо-траспорній пригоді.

Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності, то перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи, що колегією суддів встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності залишається без задоволення.

Таким чином, наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що не належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на суму 1500,00 грн додано до заяви про поновлення апеляційного провадження такі копії документів: копію договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021 укладеного з Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" про надання послуг в сфері права; копію додаткової угоди від 03.12.2021 № 708 до договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021.

Зі змісту копії додаткової угоди № 708 від 03.12.2021 до договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021 вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв завдання на ведення від імені замовника, в тому рахунку, справи № 744/21 (внутрішній обліковий номер) за позовом ТОВ "Маркс.Капітал" до МТСБУ із сумою позову 6443,150 грн та вартістю відповідних послуг у розмірі 1500,00 грн.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 910/20654/21, від 14.09.2023 у справі № 910/19122/21.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази відповідача згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України довело обставини надання останньому послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи та обґрунтувало заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, тому колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги заяви відповідача про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/19516/21 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10; ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять грн 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот грн 00 коп).

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/19516/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала