ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

25 вересня 2023 року м. ХарківСправа № 922/4132/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н. А.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову (вх. № 4132/23 від 22.09.2023) по справі

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова

(вул. Тобольська, 55А, м. Харків, 61072) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (61003, м-н Конституції,7, м. Харків, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (61022, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 67, )

про розірвання договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач по справі) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (відповідач по справі), в якому просить суд:

1 - розірвати договір купівлі-продажу №61/10 земельної ділянки площею 0,1779 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської, Комінтернівський район, кадастровий номер :01:008:0022, укладений 30.12.2010 між Харківською міською радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Галіщевою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1315, який зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2010 за №61/10;

2 - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФКМ-1» () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,1779 га з кадастровим номером :01:008:0022, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської;

3 - розірвати договір купівлі-продажу №62/10 земельної ділянки площею 0,1797 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської, Комінтернівський район, кадастровий номер :01:008:0097, укладений 30.12.2010 між Харківською міською радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Галіщевою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1316, який зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2010 за №62/10;

4 - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФКМ-1» () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,1797 га з кадастровим номером :01:008:0097, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської;

5 - розірвати договір купівлі-продажу №64/10 земельної ділянки площею 0,0315 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської, Комінтернівський район, кадастровий номер :01:008:0092 укладений 30.12.2010 між Харківською міською радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Галіщевою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1318, який зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2010 за №64/10;

6 - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФКМ-1» () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,0315 га з кадастровим номером :01:008:0092, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської;

7 - розірвати договір купівлі-продажу №63/10 земельної ділянки площею 0,3602 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської, Комінтернівський район, кадастровий номер :01:008:0091 укладений 30.12.2010 між Харківською міською радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Галіщевою О.А. зареєстрований в реєстрі за №1317, який зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2010 за №63/10;

8 - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФКМ-1» () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,3602 га з кадастровим номером :01:008:0091, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської;

9 - розірвати договір купівлі-продажу №60/10 земельної ділянки площею 4,1916 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської, Комінтернівський район, кадастровий номер :01:008:0090, укладений 30.12.2010 між Харківською міською радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» (), посвідчений приватним нотаріусом ХНМО Галіщевою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1314, який зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2010 за №60/10.

10 - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФКМ-1» () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 4,1916 га з кадастровим номером :01:008:0090, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, ріг вул. Державінської.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4132/23; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 25 жовтня 2023 року о 10:00; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, у зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 ГПК України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов; прокурору та позивачу, згідно ст. 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання; відповідачу, згідно ст. 167 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь на відзив, з дня його отримання; повідомлено учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Водночас, разом з поданням позовної заяви прокурором було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить господарський суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФКМ-1» () заборони на відчуження наступних земельних ділянок: з кадастровим номером :01:008:0022 загальною площею 0,1779 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові; з кадастровим номером :01:008:0090 площею 4,1916 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові; з кадастровим номером :01:008:0091 площею 0,3602 га яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові; з кадастровим номером :01:008:0092 площею 0,0315 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові; з кадастровим номером :01:008:0097 площею 0,1797 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові.

В обґрунтування поданої заяви прокурор посилається на те, що підставою поданого позову є істотне порушення умов спірних договорів купівлі-продажу відповідачем, внаслідок чого друга сторона (позивач) значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договорів.

Так, відповідно до п. 1.2 договорів купівлі-продажу № 60/10, № 61/10, № 62/10, № 63/10, № 64/10 від 30.12.2010 зазначені земельні ділянки продаються для будівництва торговельно-розважального центру з офісними приміщеннями та подальшої експлуатації цього об`єкту. Пунктом 3.1.5 Договорів передбачено обов`язок покупця використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням - для будівництва торговельно-розважального центру з офісними приміщеннями та подальшої експлуатації об`єкту. Зобов`язано п. 1.2 Договорів будівництво об`єкту виконати до 31.12.2011 року.

Разом з тим, на вказаних земельних ділянках до теперішнього часу не розпочато та не виконано будівництво відповідного торговельно-розважального центру з офісними приміщеннями, для будівництва якого вони були надані.

Листом від 09.06.2023 за № 3702/0/225-23 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради повідомлено прокуратуру про те, що до вищевказаних договорів купівлі-продажу землі №60/10, №61/10, №62/10, №63/10, №64/10 від 30.12.2010 додаткові угоди не укладалися. Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва торговельно розважального центру з офісними приміщеннями по вул. Плеханівській, ріг вул. Державінської у м. Харкові, не надавались.

Згідно з інформацією Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради станом на сьогодні в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який містить відомості про документи, що дають право на виконання будівельних робіт, з травня 2011 року, відсутня інформація стосовно наявності документів дозвільного та декларативного характеру щодо об`єкту будівництва по вул. Плеханівський, ріг вул. Державінської у м. Харкові.

Отже, ТОВ «ФКМ-1» до теперішнього часу не виконуються зобов`язання за договорами купівлі-продажу землі щодо здійснення будівництва торговельно-розважального центру з офісними приміщеннями, як це передбачено п.п. 1.2, 3.1.5 Договорів. Поки спірні земельні ділянки перебувають у власності відповідача, Харківська міська рада не може передати її іншому добросовісному забудовнику, який зможе побудувати необхідний об`єкт нерухомості, що в умовах наявності обмежених земельних ресурсів населеного пункту порушує інтереси територіальної громади у сфері забезпечення раціонального використання та охорони земель, створення належних умов для розвитку міста.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у даній справі в порядку статті 136, 137 ГПК України прокурор вказує на те, що: спірні земельні ділянки вільні від забудови, не огороджені, вкриті рослинністю, перебувають у вільному доступі громадян та автомобілів, жодним чином не використовуються у підприємницькій діяльності відповідача; відчуження ТОВ «ФКМ-1» спірних земельних ділянок абсолютно унеможливить виконання рішення суду постановленого за позовом про розірвання договорів купівлі-продажу, укладених між Харківською міською радою та ТОВ «ФКМ-1» і зобов`язання повернення земельних ділянок у разі задоволення позовних вимог; близьке розташування зони бойових дій з місцем знаходження спірних земельних ділянок (місто Харків) може вплинути на господарську діяльність товариства та спонукати останнього до відчуження земельних ділянок та зупинення господарської діяльності на території міста Харкова.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Приписами статті 136 ГПК України визначені процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову, відповідно до якої, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен не лише обґрунтувати причини звернення з такою заявою, а й надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19.

Аналіз змісту наведеного дає підстави дійти висновку, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен належним чином обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду належні, допустимі, достатні та переконливі докази, що вказують про наявності фактичних обставин, з якими пов`язується важливість та доцільність застосування певного заходу забезпечення позову.

Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, прокурор посилається лише на те, що близьке розташування зони бойових дій з місцем знаходження спірних земельних ділянок (місто Харків) може вплинути на господарську діяльність товариства та спонукати останнього до відчуження земельних ділянок та зупинення господарської діяльності на території міста Харкова.

Разом із тим до матеріалв справи не надано жодного належного допустимого в розумінні приписів процесуального закону документального доказу того, що відповідачем вживаються будь-які реальні заходи, напралені на відчуження земельних ділянок, відтак посилання прокурора на обставини можливості відчуження відповідачем земельних ділянок є лише його нічим необґрунтованим припущенням.

Суд зауважує, що необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Натомість зазначене вище вказує про наявність лише необґрунтованих припущень прокурора, що не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, відтак суд не може розглядати твердження прокурора як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Водночас з`ясування обставин, що покладені прокурором в обґрунтування поданої заяви про те, що відповідачем до теперішнього часу не виконуються зобов`язання за договорами купівлі-продажу земельних ділянок щодо здійснення будівництва, є предметом розгляду позовних вимог прокурора у даній справі та правова оцінка цим доводам прокурора та наданим на їх підтвердження документам буде надана господарським судом під час розгляду справи по суті заявлених вимог.

Відтак, твердження прокурора про те, що відповідачем не виконуються умови спірних договорів купівлі-продажу, що є підставою для розірвання договору купівлі-продажу в судовому порядку, відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України та зобов`язання відповідача повернути земельної ділянки, є предметом розгляду по суті у даній справі, а під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позовної заяви не досліджується судом та не надається оцінка доказам, поданим в обґрунтування позову.

З огляду на вказане, суд констатує, що прокурором разом з поданою заявою про забезпечення позову не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують обґрунтованість доводів щодо реального продажу спірних земельних ділянок відповідачем, отже відсутність таких доказів не дають суду вагомих підстав дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Суд зазначає також, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. Крім того, належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого переконливого висновку про те, що прокурором не підтверджено наявності безумовних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а доводи прокурора ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях та сумнівах щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача та не доведені належними документальними доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відтак, прокурором не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином ускладнити чи унеможливити захист прав чи законних інтересів позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 42, 136-140, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову (вх. № 4132/23 від 22.09.2023) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання ухвали.

Ухвалу складено та підписано 25.09.2023.

Суддя Н.А. Новікова