ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2023 р. Справа№ 927/645/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021

у справі № 927/645/21 (суддя: Фесюра М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт»

до Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича

про стягнення 31 811,47 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича про стягнення 31 811,47 грн, з яких 26 349,68 грн орендної плати, 2228,25 грн - інфляційне збільшення, 611,37грн - 3% річних та 2622,15 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору суборенди земельної ділянки від 24.04.2020.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/645/21 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Колісника Дмитра Сидоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» 26 349,68 грн боргу, 611,37 грн 3% річних, 2 228,25 грн інфляційних нарахувань, 1 645,54 грн пені, 2 200,31 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

У решті позову відмовлено.

Суд визнав доведеними та частково обґрунтованими позовні вимоги, здійснивши перерахунок розміру нарахованої позивачем пені з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Фізична особа-підприємець Колісник Дмитро Сидорович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/645/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: ОСОБА_1., Іоннікова І.А.

Ухвалою суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/645/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків на виконання зазначеної ухвали з доказами сплати судового збору.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича про розгляд справи з викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі №927/645/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/645/21, розгляд якої здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

До канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.09.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/645/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2023 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою суду відкрито апеляційне провадження у справі №927/645/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі №927/645/21 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, зазначаючи наступне:

- станом на момент пред`явлення позову заборгованість відповідача відсутня, оскільки відповідно до платіжного доручення №762 від 12.10.2020 відповідач сплатив орендну плату в загальному розмірі 200000,00 грн, у тому числі 34496,00 грн за договором оренди земельної ділянки 6,16 га з кадастровим номером :04:000:0111;

- суд зробив неправильний висновок щодо порядку зарахування коштів, оскільки позивачем не вказано, у якій послідовності були укладені 66 договорів оренди між сторонами, а відповідно хронологію зарахування коштів щодо спірного договору встановити неможливо.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи, що у поданому позивачем акті звіряння взаємних розрахунків детально зазначено ПІБ власника всіх земельних ділянок, які було передано в суборенду, кадастрові номери земельних ділянок, назву поля, де розміщена земельна ділянка, площа земельної ділянки, сума, яку мав сплатити відповідач та куди було направлено сплачені відповідачем кошти, а також всі платіжні доручення, відповідно до яких відбулась така оплата.

2.4. інші процесуальні дії у справі: судом апеляційної інстанції не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

24.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Етнопродукт» (орендар, позивач) та фізичною особою-підприємцем Колісником Дмитром Сидоровичем (суборендар, відповідач) було укладено договір суборенди земельної ділянки (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1-1.4 договору орендар зобов`язується за плату передати суборендарю земельну ділянку у строкове платне користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язується прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства. Земельна ділянка, що передається в суборенду, знаходиться у користуванні орендаря у відповідності до договору оренди від 01.04.2008 між орендарем і орендодавцем Кононенко Анатолієм Федоровичем (надалі - договір оренди), у якому передбачено право суборенди (п.4 додаткової угоди від 02.01.2019). Земельна ділянка розташована за межами села Бутівка, Городнянського району, Чернігівської області. Загальна площа земельної ділянки складає 4,7053 га, у тому числі ріллі - 4,7053 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0111.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що земельна ділянка передається в суборенду до 30.11.2020 з дати підписання даного договору. Договір суборенди підлягає державній реєстрації.

Згідно з п. 3.1 договору суборендар сплачує орендарю орендну плату у розмірі 5600,00 грн., включно з ПДВ за 1 гектар земельної ділянки за весь період чинності договору. До 15.05.2020 - 10 % від загальної суми договору; до 15.07.2020 - 40 % від загальної суми договору. Решту коштів, а саме 50%, суборендар сплачує орендарю не пізніше, ніж у третій день збирання врожаю з земельної ділянки, але не пізніше 15.11.2020.

У відповідності до п. 4.1, 5.1 договору підписанням цього договору сторони підтверджують факт передачі земельної ділянки в суборенду. Після закінчення строку дії цього договору земельна ділянка вважається повернутою орендарю.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.11.2020 (п. 11.1 договору).

15.05.2020 договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується витягом із відповідного Державного реєстру.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Позивач зазначає, що суборендар (відповідач) своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати за землю за спірним договору не виконав, у зв`язку з чим відповідно до п. 3.1 договору за останнім утворилась заборгованість з суборендної плати, а саме: з 16.05.2020 - на суму 2634,97 грн (10 % від загальної суми договору); з 16.07.2020 - на суму 10539,88 грн. (40 % від загальної суми договору); з 16.11.2020 - 13174,85 грн. (решта суми - 50 %).

30.11.2020 ТОВ «Етнопродукт» виставлено ФОП Колісника Д.С. рахунок на оплату №101 на суму 26349,68 грн., у якому зазначено: суборенда земельної ділянки :04:000:0111; площа 4,7053 га.

31.12.2020 ТОВ «Етнопродукт» складено податкову накладну №54 від 31.12.2020, яка була прийнята та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 26.02.2021.

За твердженням позивача, заборгованість з суборендної плати, заявлена позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом складає 26349,68 грн.

З посиланням на п.9.2 договору позивачем за період прострочення плати суборендних платежів з 16.05.2020 по 18.06.2021 нараховано пеню на суму 2622,15 грн.

Також на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення плати суборендних платежів з 16.05.2020 по 18.06.2021 на суму 611,37 грн. та інфляційних нарахувань за період з 16.05.2020 по 18.06.2021 на суму 2228,25 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Апелянт заперечує проти вказаних висновків суду, зазначаючи зокрема про відсутність заборгованості, яка відповідно до платіжного доручення №762 від 12.10.2020 була сплачена.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши вказані доводи, колегія суддів зазначає наступне.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Оцінюючи надане відповідачем на підтвердження своїх заперечень платіжне доручення №762 від 12.10.2020 на суму 200 000,00 грн з призначенням платежу «за суборенду земельної ділянки згідно договору від 24.04.2020», суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі, Інструкція), передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.7 вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах та повноту інформації згідно вказаних норм належить виключно платнику (відповідачу).

Слід також зауважити, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів врегульований статтею 534 Цивільного кодексу України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені.

У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень ст. 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 цього Кодексу, застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо. Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18.

Позивач стверджує, а відповідач у свою чергу не спростовує того факту, що окрім договору, стягнення заборгованості за яким є предметом спору в даній справі, між сторонами було укладено ще 65 аналогічних договорів суборенди земельних ділянок від тієї ж дати (24.04.2020), але з різними кадастровими номерами земельних ділянок та різними прізвищами власників земельних ділянок (осіб, які передавали земельні ділянки в оренду позивачу).

Водночас, як вбачається з платіжного доручення №762 від 12.10.2020, на яке посилається відповідач в якості доказу сплати заборгованості за договором у даній справі, у «призначенні платежу» не конкретизовано, за користування якою саме земельною ділянкою (кадастровий номер) сплачуються кошти.

В якості доказів, підтверджуючих заборгованість відповідача саме за спірним договором, позивач додав до відповіді на відзив акти звіряння за договором суборенди земельної ділянки Колісник Д.С. за період квітень 2020 - червень 2021, та загальний акт звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за квітень 2020 - червень 2021 за 66 договорами суборенди.

Вказані акти відповідачем не підписано, однак у вказаних актах міститься перелік всіх договорів суборенди, у тому числі договорів із відповідачем б/н від 24.04.2020 та сумою в 200 000,00 грн, вказаною відповідачем у платіжному дорученні №762 від 12.10.2020, яка самостійно розподілена позивачем в рахунок оплати по іншим договорам в календарній черговості погашення зобов`язання з оплати (5939,52 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0635; 8065,12 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0514; 37694,72 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:3465; 24677,52 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:1113; 24673,60 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0592; 24673,04 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0591; 24673,60 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:1105; 24581,20 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0598; 450,00 грн - в якості оплати за договором суборенди земельної ділянки :04:000:0167).

При цьому, матеріали справи не містять обґрунтованих заперечень відповідача щодо визначеної позивачем черговості зарахування оплати по договорам, визначеним у актах чи мотивованих заперечень щодо відмови від підпису наданих позивачем актів звіряння тощо.

З огляду на наведене, оскільки право визначати призначення платежу в платіжних документах згідно вказаних норм належить виключно платнику, а обраний платником спосіб зазначення у платіжному дорученні не давав змоги позивачу ідентифікувати конкретний договір з укладених від 24.04.2020 66-ти договорів, за який здійснювався платіж, оскільки в ньому не зазначено ні первісного орендодавця, ні кадастровий номер земельної ділянки, ні площі такої ділянки, з урахуванням критерію вірогідності доказів, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оплата за спірним договором скоріше не була здійснена відповідачем (не мала місце), аніж була, тобто, з точки зору процесуальної вірогідності доказів позивачем правомірно враховано оплату за платіжним дорученням №762 від 12.10.2020, на яке посилається відповідач, по іншим договорам суборенди від 24.04.2020, що відображено в акті звіряння розрахунків.

Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів належного виконання ним грошових зобов`язань за договором, які підтверджують здійснення ним повної оплати орендної плати, а також доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за суборенду земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0111 є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія визнає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26349,68 грн заборгованості за суборенду земельної ділянки згідно договору.

Посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 611,37 грн та 2228,25 грн інфляційних нарахувань за період з 16.05.2020 по 18.06.2021.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд визнає його арифметично правильним, тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем пені.

Пунктом 9.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення сплати орендної плати суборендарем відповідно до п. 3.1, останній зобов`язаний сплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.2 договору у разі прострочення сплати орендної плати суборендарем відповідно до п. 3.1, останній зобов`язаний сплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення платежу.

З посиланням на п.9.2 договору позивачем за період прострочення плати суборендних платежів з 16.05.2020 по 18.06.2021 нараховано пеню у розмірі 2622,15 грн.

Однак, наведений позивачем у позовній заяві розрахунок пені не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, а за перерахунком суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1645,54 грн пені, у стягненні решти пені слід відмовити.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідач, здійснивши неповну та несвоєчасну сплату коштів за суборенду земельної ділянки відповідно до укладеного між сторонами договору, порушив права позивача.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно частини 1-3 та 5 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази з урахуванням критерію вірогідності доказів, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність заборгованості по сплаті орендної плати перед позивачем, оскільки зазначена в акті звіряння взаємних розрахунків інформація спростовує вказані доводи відповідача про погашення заборгованості з посиланням на платіжне доручення № №762 від 12.10.2020, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи заперечень щодо визначення позивачем черговості зарахування оплати по договорам, визначених у актах, виписки з банківського рахунку, платіжних доручень про перерахування коштів за іншими договорами від 24.04.2020, мотивованих заперечень щодо підпису наданих позивачем актів звіряння тощо.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/645/21 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/645/21 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колісник Дмитра Сидоровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/645/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2021 у справі № 927/645/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова