ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2023 р. Справа№ 5021/2509/2011(920/194/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Полякова Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Михайленка С.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 20.09.2023,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта"

на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023

у справі № 5021/2509/2011(920/194/23)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

до відповідача Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта"

про стягнення 157060 грн 05 коп.

в межах справи № 5021/2509/2011

за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" про банкрутство ПАТ "Сумихімпром"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 позов задоволено; стягнуто з Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" 88920 грн 67 коп. основного боргу, 20196 грн 74 коп. пені, 6097 грн 61 коп. інфляційних втрат, 1246 грн 50 коп. 3% річних і 2684 грн 00 коп. судового збору; закрито провадження в частині позовних вимог щодо стягнення 40598,53 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мале приватне підприємство "Центр естетики та краси "ЕЛІТА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі № 5021/2509/2011(920/194/23).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2023, справу №5021/2509/2011(920/194/23) передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

22.05.2023 року суддями Північного апеляційного господарського суду Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. заявлено про самовідвід у справі №5021/2509/2011(920/194/23), обґрунтовано його тим, що під час автоматизованого розподілу даної справи не було враховано спеціалізацію суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 заяву про самовідвід суддів Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. від розгляду апеляційної скарги Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "ЕЛІТА" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі № 5021/2509/2011(920/194/23) - задоволено; матеріали апеляційної скарги № 5021/2509/2011(920/194/23) передати для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2023 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта"" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №5021/2509/2011(920/194/23) за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" до відповідача Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" про стягнення 157060 грн 05 коп. в межах справи № 5021/2509/2011 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" про банкрутство ПАТ "Сумихімпром"; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі №5021/2509/2011(920/194/23) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №5021/2509/2011(920/194/23).

06.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №5021/2509/2011(920/194/23) у 1-му томі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі № 5021/2509/2011(920/194/23) залишено без руху; протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського докази доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (26,00 грн.); роз`яснено скаржнику, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п.2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

18.07.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" надійшло клопотання про надання доказів доплати судового збору, відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 клопотання Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі №5021/2509/2011 (920/194/23) залишено без задоволення. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі № 5021/2509/2011(920/194/23). Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.09.2023 об 11 год. 30 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 06.09.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 12.09.2023.

12.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", в якій заявник просить судове засідання у справі №5021/2509/2011(920/194/23) за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "ЕЛІТА" на рішення господарського суду Сумської області від 20.04.2023, що призначене на 20.09.2023 об 11:30 у приміщенні Північного апеляційного господарського суду, проводити в режимі відеоконференції. Допустити представника ПАТ "СУМИХІМПРОМ" до участі у відеоконференції, проведення котрої забезпечити через Господарський суд Сумської області, Зарічний районний суд міста Суми, Сумський районний суд Сумської області, Ковпаківський районний суд міста Суми чи Сумський апеляційний суд.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Сумихімпром" у задоволенні заяви про участь в судовому засіданні у справі № 5021/2509/2011(920/194/23), призначеному на 20.09.2023 о 11:30, в режимі відеоконференції.

У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта"" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Поляков Б.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 прийнято апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" на рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі №5021/2509/2011(920/194/23) до свого провадження у новому складі суду.

У судове засідання 20.09.2023 з`явився представник позивача. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встаноленому законом порядку.

В судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання, щодо чого представник позивача не заперечував.

Колегія суддів вирішила за можливе задовольнити клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги без його участі та здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Як зазначає скаржник, борг відповідача виник в період військових дій на території міста Суми, а тому, відповідач не міг користуватись орендованим майном, у зв`язку з чим, на думку скаржника, у орендаря є законні підстави не сплачувати орендну плату згідно з роз`ясненнням Торгівельно-промислової палати, яке надано в листі від 28.02.2022 №0224/02.0-7.1. Скаржник вказує, що повітряні тривоги забороняють проводити будь-яку господарську діяльність, використовуючи орендоване майно. Також скаржник вказує, що передане позивачем в оренду відповідачеві майно є державним у розумінні Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на яке розповсюджуються положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 157060 грн 05 коп, яка складається з 129519 грн 20 коп - основного боргу, 20196 грн 74 коп пені, 6097 грн 61 коп інфляційних втрат, 1246 грн 50 коп - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7 в частині оплати за користування майном у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.02.2023 суд постановив матеріали позовної заяви (від 23.02.2023 вх. № 676) (справа № 920/194/23) передати на розгляд Господарського суду Сумської області в межах справи № 5021/2509/2011 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Сумихімпром.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2023 матеріали позовної заяви передано судді Яковенку В.В.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.03.2023 суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

10.04.2023 відповідач подав до суду відзив, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою позицію введенням воєнного стану, посилаючись на роз`яснення надані у листі Торгівельно-промислової палати від 28.02.2023 № 0224/02.0-7.1 та фактичним невикористанням орендованого майна.

19.04.2023 представник позивача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки 23.03.2023 відповідач частково погасив заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7 в сумі 40598,53, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 23.03.2023 № 729, № 730, № 731.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 31.05.2021 між Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» (орендодавець) та Малим приватним підприємством «Центр естетики та краси «Еліта» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №19-7 (далі - договір).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець передає Орендареві у строкове платне користування, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно згідно з пунктом 1.2. Договору та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

На підставі п. 1.2 договору об`єкт оренди являє собою нежитлові приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 30.

Згідно з п. 1.3 договору загальна площа об`єкту оренди - 150,00 кв.м, закріплена за Об`єктом оренди площа прибудинкової території - 64,87 кв. м.

У відповідності до п. 1.5 договору мета використання Об`єкта оренди - для надання побутових послуг, а саме: розміщення перукарні.

31.05.2021 позивач передав відповідачу нежитлові приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 30, що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 31.05.2021.

За п. 3.1 договору орендна плата за базовий місяць оренди визначається на підставі Стандарту підприємства СТП 19.02-2017 «Порядок організації орендних відносин на ПАТ «Сумихімпром» та становить 11299,58 грн, в т. ч. ПДВ 1883,26 грн.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.2 3.1.3 договору Орендна плата за перший місяць оренди нараховується з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі майна в оренду. Орендна плата за неповний місяць оренди розраховується, виходячи з фактичної кількості днів користування Об`єктом оренди, визначеної на підставі акту приймання-передачі майна в оренду та розміру орендної плати, зазначеного у п. 3.1. цього Договору. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на встановлений індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно з п. 3.2 договору орендна плата повинна сплачуватися Орендарем в грошовій формі не пізніше 20-го числа поточного місяця за попередній місяць шляхом банківського переказу на поточний рахунок Орендодавця на підставі рахунку-фактури та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Протягом дії договору відповідач систематично порушував строки сплати орендної плати за користування об`єктом оренди.

У період з 01.03.2022 по 30.11.2022 загальна сума орендних платежів складала 129519,20 грн, у тому числі:

- 12 563,34 грн. за березень 2022 (граничний термін оплати до 20.04.2022);

- 12 563,34 грн. за квітень 2022 (граничний термін оплати до 20.05.2022);

- 13 811,56 грн. за травень 2022 (граничний термін оплати до 20.06.2022);

- 15 658,91 грн. за червень 2022 (граничний термін оплати до 20.07.2022);

- 14 633,09 грн. за липень 2022 (граничний термін оплати до 20.08.2022);

- 14 730,79 грн. за серпень 2022 (граничний термін оплати до 20.09.2022);

- 14 885,40 грн. за вересень 2022 (граничний термін оплати до 20.10.2022);

- 15 155,39 грн. за жовтень 2022 (граничний термін оплати до 20.11.2022);

- 15 517,38 грн. за листопад 2022 (граничний термін оплати до 20.12.2022).

Отже, загальна вартість наданих послуг з оренди у період з 01.03.2022 по 30.11.2022 становить 129519,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2022 позивач направив відповідачу лист за вих. № 2427/19 щодо оплати заборгованості по договору оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7, у якому просив погасити наявну заборгованість, що виникла з орендної плати за користування Об`єктом оренди з 01.03.2022. З вказаним листом позивачем було повторно направлено рахунки від 31.03.2022 № 992, від 29.04.2022 № 1242, від 31.05.2022 №1560, від 30.06.2022 №1859, від 31.07.2022 №2172, від 31.08.2022 № 2399 та від 30.09.2022 № 2815 та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2022 № 992, від 29.04.2022 № 1242, від 31.05.2022 №1560, від 30.06.2022 №1859, від 31.07.2022 №2172, від 31.08.2022 № 2399 та від 30.09.2022 № 2815. Направлення вищевказаного листа із додатками підтверджується копією поштового відправлення № 189 та опису вкладення до нього. Вказане поштове відправлення № 189 було вручено відповідачу - 27.10.2022, проте, залишено без виконання та без відповіді.

15.11.2022 позивач направив відповідачу акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2022 № 3262 та рахунок від 31.10.2022 № 3262 для оплати оренди за жовтень 2022 відповідно до укладеного Договору оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7, що підтверджується копією поштового відправлення № 404 та опису вкладення до нього. Вказане поштове відправлення 06.12.2022 повернулось позивачу (за закінченням встановленого терміну зберігання).

28.11.2022 позивач направив відповідачу претензію про погашення заборгованості за Договором оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7, у якій просив погасити наявну заборгованість в сумі 114 001,82 грн протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання претензії. Направлення листа підтверджується копією поштового відправлення № 787 та опису вкладення до нього. 20.12.2022 вказаний лист (поштове відправлення № 787) повернувся позивачу у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується доданими матеріалами.

15.12.2022 позивач направив відповідачу акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2022 № 3468 та рахунок від 30.11.2022 № 3468 для оплати оренди за листопад 2022, а також повторно направив відповідачу акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2022 та рахунок від 31.10.2022 № 3262 для оплати оренди за жовтень 2022 відповідно до укладеного Договору оренди нерухомого майна від 31.05.2021 № 19-7, що підтверджується копією поштового відправлення № 098 та опису вкладення до нього. Вказане поштове відправлення 04.01.2023 повернулось позивачу (за закінченням встановленого терміну зберігання).

Отже, наявність 129519,20 грн боргу відповідача слугувала підставою для звернення позивача до суду про стягнення заборгованості відповідача за договором оренди, крім того заявлено до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як установлено ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди (майнового найму).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу ч.2 такої статті за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди, як передбачено ч. 6 ст.283 ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, як установлено ч. 1 ст. 289 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по орендній платі є правильним, у зв`язку з чим вимога щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 129519,20 грн була заявлена правомірно.

При цьому, як вірно судом встановлено, протягом розгляду справи в суді, відповідачем здійснена часткова оплата суми боргу в розмірі 40598,53 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями від 23.03.2023 № 729, № 730, № 731.

Суд установив, що станом на час звернення позивача з позовом існувала заборгованість у розмірі 157060,05 грн, з яких: 129519,20 грн основний борг, 20196,74 грн пеня, 6097,61 грн інфляційні втрати, 1246,50 грн 3% річних, однак, після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено суму боргу.

Тому провадження у справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 40598,53 грн суд правомірно закрив за відсутністю предмету спору відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Однак, доказів сплати решти суми боргу відповідач не надав.

У відзиві на позов та в апеляційній скарзі відповідач свої заперечення обґрунтовує настанням форс-мажорних обставин, посилаючись як на документ, що підтверджує їх настання - лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з даного листа слідує, що введення воєнного стану на території Україні є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 13.07.2014 № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Для того, щоб отримати сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їх результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Цей лист видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 наголошує: Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.

Окрім цього, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтею 218 ГК України унормовано, що суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тому форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у разі доведення причинно-наслідкового зв`язку звільняють лише від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання.

Верховний суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Крім того скаржник вважає, що на період військового стану у відповідача були всі законні підстави не сплачувати орендну плату, оскільки останній не використовував орендоване майно внаслідок введення воєнного стану на території України.

Суд першої інстанції посилання відповідача на те, що останній не використовував об`єкт оренди внаслідок введення воєнного стану на території України вірно визнав необґрунтованими, оскільки відповідач мав можливість ініціювати внесення змін у договір, розірвання договору тощо. Однак відповідач до позивача з відповідними пропозиціями не звертався, орендоване майно не повернув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передане позивачем в оренду відповідачеві майно не є державним у розумінні Закону України «Про оренду державного та комунального майна», правовідносини між сторонами не регулюються цим Законом і відповідно на них не розповсюджуються положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України: кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу: порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Так, в силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

На підставі п. 5.5 договору у випадку несвоєчасної сплати орендної плати, платежів по відшкодуванню витрат орендодавця з обслуговування об`єкта оренди, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку позивача останнім нараховано відповідачу пеню в сумі 20196,74 грн, інфляційні втрати в сумі 6097,61 грн, 3% річних в сумі 1246,50 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено у відповідності до вимог законодавства та договору. При цьому апеляційна скарга не містить доводів щодо невідповідності розрахунку позивача вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у сумі 88920 грн 67 коп, яка залишилась непогашеною відповідачем.

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення у даній справі, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду колегією суддів, як такі, що не спростовують зроблених судом першої інстанції висновків.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Центр естетики та краси "Еліта" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 20.04.2023 у справі № 5021/2509/2011(920/194/23) залишити без змін.

Матеріали справи № 5021/2509/2011(920/194/23) повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 25.09.2023

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.М. Поляков

Б.В. Отрюх