ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3693/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

представники сторін:

від позивача: Величко О.В., представник;

від відповідача: Кравчук Андрій Сергійович адвокат ПАТ "Північний Гірничо-збагачувальний Комбінат", довіреність №10 від 02.01.2023 року

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 (повне рішення складено 20.02.2023, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі №904/3693/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської область

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг, Дніпропетровської область

про стягнення заборгованості 5 451 214, 62 грн.-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові Ремонти" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у сумі 5 451 214, 62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № 1231 від 31.12.2021 року щодо своєчасної та повної оплати за виконані позивачем роботи.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" 5 451 214,62 грн. основного боргу, 81 768,22 грн. - судового збору. Клопотання Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про розстрочення судового рішення залишено без розгляду.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що:

- на виконання умов спірного договору позивачем у період з березня 2022 року по серпень 2022 року було виконано роботи, що підтверджується актами виконаних робіт на загальну суму 6 234 387,00 грн., які підписані з боку відповідача без зауважень;

- доказів виконання зобов`язання щодо повної оплати вартості виконаних робіт в сумі 5 451 214,62 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав;

- відповідачем не вказано поважних причин, з яких клопотання про розстрочення виконання рішення не було подано в підготовчому провадженні.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду шляхом встановлення розстрочення його виконання на 12 місяців рівними частинами з моменту набуття таким рішенням законної сили.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що заявлене відповідачем клопотання не стосувалося спростування вимог і доводів позивача по суті спору, тому залишення його судом першої інстанції без розгляду відбулося без врахування принципу пропорційності у господарському судочинстві, з огляду на значний обсяг задоволених вимог. На переконання апелянта таке клопотання може бути подано на будь-якій стадії судового процесу до ухвалення рішення суду за наслідками розгляду спору.

Скаржник вказує, що відповідач не заперечує факт існування між сторонами відносин за спірним договором і наявність непогашеної заборгованості, втім, в силу дії воєнного стану в України, підтвердити чи спростувати заявлену позивачем суму він не зміг, оскільки підприємство з початку повномасштабної агресії рф проти України перебуває у простої. Починаючи з 24.02.2022 господарська діяльність відповідача фактично зупинена і видобування залізистих кварцитів відкритим способом, їх дрібнення, збагачення та подальший збут до вітчизняних та закордонних металургійних підприємств фактично не здійснюється.

Також апелянт зазначає, що на розгляді господарського суду Дніпропетровської області, крім цієї справи, перебувають ще два ініційовані позивачем спори на загальну суму вимог до ПрАТ "ПівнГЗК" на 3,2 млн. грн. (справи №904/3694/22 та 904/613/23). Тобто, на думку скаржника, мають місце обставини, за яких у разі задоволення судом вимог ТОВ "Промремонти", відповідач в сукупності зобов`язаний буде майже одночасно сплатити 8 651 214,62 грн., що може поставити під загрозу платоспроможність ПрАТ "ПівнГЗК" з відповідними наслідками і правовими процедурами.

Вважає, що збереження робочих місць 6,3 тис. працівникам ПрАТ "ПівнГЗК" є запорукою для швидкого відновлення відповідачем довоєнного рівня економічного стану підприємства і, як наслідок, відновлення стабільних взаємовигідних партнерських відносин для підрядних організацій, в т.ч. для ТОВ "Промремонти", яке є виконавцем підрядних робіт за іншими договорами підряду з відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 20 000,00 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду від 08.02.2023 залишити без змін.

В судове засідання з`явились представники сторін, які надали відповідні пояснення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід змінити в силу наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договір підряду №1231 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку та на умовах цього договору послуги з безпечного переміщення вантажів кранами ПрАТ "ПІВНГЗК" згідно специфікацій.

Замовник зобов`язується передати підряднику об`єкт для виконання робіт, прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та строки, передбачені цим договором (п.1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору термін виконання робіт за цим договором, а також їх окремі об`єми (об`єктів, етапів, видів), визначаються у відповідних додатках (специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. В рамках термінів виконання робіт, зазначених в специфікаціях, роботи виконуються на загальних умовах, без врахування вихідних, святкових та неробочих днів, якщо інше не зазначено в специфікаціях. Особливі умови виконання робіт можуть бути визначені в додатках.

Термін виконання робіт за цим договором розпочинається з моменту фактичного прийняття об`єкту робіт згідно з п. 5.3 договору. У випадку несвоєчасного прийняття об`єкту робіт термін початку виконання робіт розпочинається з останнього дня терміну, визначеного п. 5.3 цього договору.

Відповідно до п. 2.3 договору фактичний термін закінчення робіт по окремим об`єктам (об`ємам, етапів, видам робіт) визначається датою підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт. За згодою сторін в письмовій формі може бути визначений інший склад документів, що посвідчують фактичний строк закінчення робіт. Ціна робіт відповідає рівню звичайних цін та способу виконання робіт, визначених в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 3.1 договору).

При досягненні сторонами згоди про виконання робіт або їх окремих об`ємів (об`єктів, етапів, видів) з використанням матеріалів підрядника, вартість вказаних матеріалів підлягає узгодженню сторонами шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п.3.3 договору).

Згідно з п. 4.1 договору оплата замовником виконаних робіт здійснюється в строки, визначені в відповідних специфікаціях (додаткових угодах) від дати підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі виконаних робіт з додатками або інших документів, погоджених сторонами у відповідності з п. 2.3 договору, на підставі наданих підрядником рахунків у звіт та податкових накладних згідно чинного законодавства України.

Замовник зобов`язаний після отримання актів приймання-передачі виконаних робіт (або інших документів, визначених сторонами у відповідності з п.2.3 цього договору), здійснити огляд результатів виконаних робіт підрядником та при відсутності недоліків прийняти їх, підписавши надані підрядником акти приймання-передачі виконаних робіт (або інших документів, визначених сторонами у відповідності з п.2.3 цього договору). Якщо при прийманні результатів виконання робіт будуть встановленні недоліки, сторони керуються п.4.5 договору (п. 8.6 договору).

Даний договір діє до 31.01.2023. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором (п.15.5 договору).

Встановлено, що 31.12.2021 між сторонами підписано специфікацію № 1 до договору підряду № 1231 від 31.12.2021, відповідно до якої було визначено види робіт, кількість часу та вартість робіт.

Загальна вартість робіт за спірним договором складає 16 285 769,40 грн.

Умови оплати протягом 30 календарних днів від дати підписання актів виконаних робіт.

Термін виконання робіт 01.01.2022 року 30.06.2022року.

На виконання умов спірного договору позивачем у період з березня 2022 по серпень 2022 року було виконано роботи, що підтверджується актами виконаних робіт на загальну суму 6 234 387,00 грн., які підписані з боку відповідача без зауважень.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за виконані роботи у сумі 783 172,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 11.08.2022 року.

Доказів виконання зобов`язання щодо повної оплати вартості виконаних робіт в сумі 5 451 214,62 грн відповідач не надав.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості виконаних робіт у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема, із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Договором у відповідності до вимог ст.626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Статтею 193 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Господарським судом встановлено, що наявні у справі докази свідчать про те, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання з виконання робіт за договором, у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання з їх оплати.

Відповідач не заперечує факт наявності заборгованості за виконані позивачем роботи у розмірі 5 451 214,62 грн. Водночас, відповідач просив суд першої інстанції розстрочити виконання рішення суду шляхом встановлення розстрочення виконання рішення на 12 місяців рівними частинами з моменту набуття таким рішенням законної сили.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, апеляційний господарський суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.ч.1- 5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.

Таким чином, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як у заяві про розстрочення виконання рішення, так і в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що починаючи з 24.02.2022 року господарська діяльність відповідача фактично зупинена; стягнення спірної заборгованості може поставити під загрозу платоспроможність ПрАТ "Північний ГЗК" з відповідними наслідками і правовими процедурами.

Разом з тим, заявник при зверненні до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду у справі не надав жодних доказів на підтвердження виняткових обставин у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки його виконання.

В підтвердження наявності підстав для розстрочення виконання рішення суду відповідачем надані суду першої інстанції звіти про виробництво промислової продукції, листи про оголошення простою в зв`язку з зупинкою технологічного обладнання.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем до заяви про розстрочення судового рішення докази не містять інформації про те, що ПрАТ "Північний ГЗК" є збитковим підприємством та про неможливість виконання рішення. Не свідчать вказані докази і про винятковість обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду.

На підтвердження викладених у заяві обставин, заявником не надано ані звітів, ані відомостей про рахунки у банківських установах та про рух коштів по цих рахунках за 2022 рік, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу тощо.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що саме по собі введення в Україні воєнного стану, не є винятковою обставиною для надання розстрочки, оскільки як відповідач, так і позивач здійснює господарську діяльність в умовах воєнного стану, і безперечно відчуває його вплив на свою господарську діяльність.

Крім того, скаржником не доведено як реальної неможливості виконання рішення, так і реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання розстрочення виконання на 12 місяців.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення.

Тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач і відповідач є самостійними суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та одинакові ризики, подана відповідачем заява суперечить як законним правам та інтересам позивача, так і вимогам ст.331 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не враховує матеріальні інтереси стягувача та його фінансовий стан.

Колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення.

Надані суду апеляційної інстанції додаткові докази апелянта колегія суддів не приймає та зауважує щодо цього наступне:

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2023 року представник відповідача надав суду клопотання про поновлення процесуального строку для надання доказів та надав, зокрема, докази часткової оплати заборгованості у період після постановлення судом оскаржуваного рішення. З урахуванням вказаних доказів апелянт просив суд апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення з урахуванням оплати боргу в сумі 440 649,00 грн.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.3, 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В розумінні вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам сторін, які не заявлялися у місцевому господарському суді та доказам, які не були подані до суду першої інстанції і не розглядалися цим судом.

При цьому слід враховувати, що рішення господарського суду може бути переглянуто в апеляційному порядку виключно станом на момент його прийняття.

Між тим, докази, які просить долучити до справи скаржник, сформовані після прийняття господарським судом оскаржуваного рішення у даній справі, що не заперечується заявником.

У зв`язку з викладеним суд звертає увагу на те, що відсутність існування доказу на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття його судом апеляційної інстанції в порядку ст.269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Крім того, в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 25.04.2023 про відкриття апеляційного провадження у даній справі судом було встановлено строк до 30.06.2023, в який сторони мали право подати заяви та клопотання. Між тим, клопотання про долучення доказів подано скаржником 25.09.2023, тобто поза межами встановленого судом строку. При цьому заява про продовження строку на думку колегії суддів не містить обґрунтованих доводів щодо її задоволення. Суд не знаходить підстав для продовження строку.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що скаржником надані документи, які по суті є новими доказами у справі і на час прийняття оскаржуваного рішення не існували, колегія суддів відмовляє в їх прийнятті.

При цьому колегія суддів акцентує увагу, що представник відповідача був присутній під час розгляду справи судом першої інстанції та мав процесуальну можливість підтвердити свої заперечення щодо розміру заборгованості, хоча в згаданому клопотанні апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суд прийняв без врахування того, що частина виставлених позивачем рахунків відповідачем оплачена.

Колегія суддів погоджується із скаржником, що судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення, оскільки в силу приписів ч.2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст.231 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, із заявою про розстрочення виконання рішення заявник може звернутися і після ухвалення рішення судом, а не тільки у підготовчому засіданні, як помилково зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, суд безпідставно залишив без розгляду заяву відповідача про розстрочення виконання рішення. Однак, під час апеляційного перегляду справи та розгляді даної заяви відповідача колегія суддів не знайшла обґрунтованих підстав для її задоволення.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України не переглядається.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, встановивши невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів доходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення господарського суду в оскаржуваній частині.

При цьому колегією суддів враховано, що під час провадження у справі у суді апеляційної інстанції відповідно до ухвали від 03.07.2023 задоволено клопотання позивача та проведено заміну позивача його правонаступником. Замінено позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промисловій ремонти"() на Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" ().

Отже, належні до стягнення грошові кошти слід стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" ().

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн.

Розглянувши наявні матеріали справи, клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу та надані заперечення, апеляційний господарський суд враховує таке.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (такий висновок викладено в пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5- 7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (аналогічний правовий висновок викладено в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав ордер адвоката Величка О.В. про надання правничої допомоги ТОВ "Промислові ремонти"; договір №1523 про надання правничої (правової) домоги від 01.05.2023; додаткову угоду №5 від 08.05.2023 до договору №1523 про надання правничої (правової) домоги від 01.05.2023; додаткову угоду №1/1523 від 03.07.2023 до договору №1523 про надання правничої (правової) домоги від 01.05.2023; рахунок на оплату №1523-1 від 03.07.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, 01.05.2023 між адвокатом Величко Олександром Володимировичем (надалі-адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (клієнт) укладено договір №1523 про надання правничої (правової) допомоги, за умовами п.1.1 якого адвокат бере нас ебе зобов`язання усуміа законними методами та способами надавати необхідну правову допомогу клієнту у всіх справах, що пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновлення його порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

Відповідо до п.5.1 договору сторони погодили, що вартість правової допомоги адвоката, гонорар обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) або фіксованої (твердої) ціни та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується оформленим сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п.5.2 договору).

За умовами п.7.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024.

08.05.2023 між сторонами укладено додаткову угоду №5 від 08.05.2023 до договору №1523 про надання правничої (правової) домоги від 01.05.2023, якою у преамбулі та реквізитах цього договору змінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" () на Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (), яке утворене в результаті реорганізації шляхом виділу та є правонаступником майнових та немайнових прав, обов`язків позивача відповідно до ст.109 Цивільного кодексу України.

У додатковій угоді №1/1523 від 03.07.2023 до договору №1523 про надання правничої (правової) домоги від 01.05.2023 сторони дійшли згоди викласти п.5.1 розділу 5 договору в наступній редакції: "5.1 Сторони погодили, що адвокат прийняв на себе зобов`язання надати професійну правничу допомогу щодо захисту порушених прав та інтересів позивача, у тому числі супроводження у Центральному апеляційному господарському суді з особистою участю в судових засіданнях та складанням усіх документів по справі №904/3693/22 по стягненню з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості за виконані роботи по договору №1231 від 31.12.2021 без обмеження їх кількості та погодинної вартості, а клієнт прийняти ці юридичні послуги (роботи) та оплатити їх за фіксованою ціною у розмірі 20 000,00 грн., шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок адвоката, протягом 10 банківських днів після підписання акта приймання-передачі наданої правоничої допомоги".

Адвокатом Величко О.В. виставлено ТОВ "Промислові ремонти" рахунок на оплату №1523-1 від 03.07.2023 на суму 20 000,00 грн. щодо оплати правничої (правової) допомоги щодо захисту порушених прав та інтересів ТОВ "Промисловій ремонти" у тому числі супроводження у суді апеляційної інстанції з особистою участю в судових засіданнях та складанням усіх документів по справі №904/3693/22 по стягненню з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості за виконані роботи по договору №1231 від 31.12.2021 без обмеження їх кількості та погодинної вартості, а клієнт прийняти ці юридичні послуги (роботи) та оплатити їх за фіксованою ціною.

Колегія суддів звертає увагу, що заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, про які заявляв позивач у відзиві на апеляційну скаргу, відсутні. Сам відзив був направлений на адресу відповідача.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги адвокат позивача Величко Олександр Васильович участь приймав, відзив на апеляційну скаргу надав.

Враховуючи, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5- 7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення всі понесені нею витрати на правничу допомогу, враховуючи складність справи, одне судове засідання, в якому в режимі відеоконференції відбулася участь представника позивача, з урахуванням критеріїв співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом позивача на виконання робіт, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 у справі №904/3693/22 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (50019, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.Маріупольська, 46, ) 5 451 214,62 грн. основного боргу, 81 768,22 грн. - судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні клопотання Приватного акціонерного Товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" про розстрочення виконання судового рішення відмовити".

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства "Північний гірничо - збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" (50019, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.Маріупольська, 46, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Видати наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 03.10.2023.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.А.Коваль