ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" липня 2023 р. Справа № 911/94/22 (911/2436/22)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства

з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" у сумі 1131742,98 грн.

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/94/22 за заявою Головного управління ДПС у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду 31.01.2022 р.

Постановою господарського суду Київської області від 06.07.2022 р. визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс"; відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І.

23.11.2022 р. до суду звернувся ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" із заявою про покладення на Громадянина України ОСОБА_1 (відповідач-1) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" у сумі 1131742,98 грн.

Ухвалою господарського суду від 28.11.2022 р. витребувано в Управління міграційної служби у Волинській області (43000, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, буд. 15; ІНФОРМАЦІЯ_2) інформацію щодо місця проживання (реєстрації) Громадянина України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

27.12.2022 р. на офіційну електронну адресу суду від Управління міграційної служби у Волинській області надійшла інформація, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою господарського суду від 13.01.2023 р. прийнято заяву ліквідатора ТОВ "Вишгородтранссервіс" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника до розгляду у межах провадження у справі № 911/94/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс", розгляд заяви призначено на 01.02.2023 р.

30.01.2023 р. на офіційну електронну адресу суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист-повідомлення.

31.01.2023 р. на офіційну електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2023 р. розгляд заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відкладено на 22.03.2023 р.

13.03.2023 р. на поштову адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив.

13.03.2023 р. на поштову адресу суду від Міністерства юстиції України надійшов лист.

Ухвалою господарського суду від 22.03.2023 р. розгляд заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відкладено на 19.04.2023 р.

17.04.2023 р. на поштову адресу суду від Міністерства юстиції України надійшов лист.

Ухвалою господарського суду від 19.04.2023 р. розгляд справи відкладено на 31.05.2023 р.

23.05.2023 р. на поштову адресу суду від Міністерства юстиції України надійшов лист.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.05.2023 р. розгляд заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відкладено на 19.07.2023 р.

19.07.2023 р. від відповідача до суду надійшли письмові пояснення.

19.07.2023 р. в судовому засіданні, розглянувши заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" у сумі 1131742,98 грн., заслухавши присутніх учасників справи, повно та всебічно дослідивши надані ними аргументи і докази, суд

встановив:

В обґрунтування заяви ліквідатора ТОВ "Вишгородтранссервіс" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у сумі 1131742,98 грн. на його колишнього керівника, заявник посилається на те, що відповідно до документів, долучених ГУ ДПС у Київській області до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Вишгородтранссервіс", заборгованість банкрута у розмірі 1 055 042,98 грн. виникла внаслідок несплати товариством сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.05.2015 р. по 20.07.2016 р., а також несплати самостійно задекларованих сум з податку на прибуток приватних підприємств, визначених самостійно боржником у декларації від 02.08.2016 р. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ "Вишгородтранссервіс" у період з 13.09.2011 по 28.07.2016 (період виникнення у банкрута заборгованості) був ОСОБА_1 . Заявник зазначає, що згідно з аналізом відомостей, що містять банківські виписки по рахунках боржника, у період з 01.01.2015 р. по 29.07.2016 р. останнім здійснювалась активна господарська діяльність, у зв`язку з чим, оборот компанії складав 16 мільйонів гривень, як видатків так і надходжень та у вказаний період видавались податкові накладні щодо здійснених господарських операцій. Водночас, як зазначає заявник, незважаючи на наведені обставини, менше ніж через два місяці після виникнення у боржника заборгованості будь-яка господарська діяльність боржника припинилась, рух коштів після виникнення боргу у товариства на його рахунках та кількість зареєстрованих податкових накладних значно зменшились.

З огляду на наведене, також посилаючись на те, що відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (наразі - ТОВ "Вишгородтранссервіс") станом на 30.06.2016 р. у боржника обліковувались активи в сумі 8568000,00 грн., в тому числі запасів майже на 4000000,00 грн. та дебіторської заборгованості більше ніж на 2600000,00 грн., однак за результатами проведення процедур розпорядження майном та ліквідації у банкрута зазначених активів виявлено не було, заявник наголошує, що керівником - ОСОБА_1 було використано товариство для здійснення підприємницької діяльності, частково прихованої від оподаткування, а у період настання у липні-серпні 2016 року строку виконання зобов`язань зі сплати податкового боргу, господарську діяльність боржника було припинено у незаконний спосіб, переведено корпоративні права банкрута та посаду керівника на номінальну особу - ОСОБА_2 , змінено назву та місцезнаходження товариства, вчинено комплекс дій по приховуванню майнових активів товариства з метою ухилення від сплати податкових зобов`язань, просить суд, у зв`язку із доведенням такими діями боржника до банкрутства, покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у сумі 1131742,98 грн. на колишнього його керівника ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 подано відзив на вказану заяву, в якому він зазначає, що заперечує відносно задоволення заяви ліквідатора, оскільки він дійсно був директором ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (наразі - ТОВ "Вишгородтранссервіс"), однак 27 липня 2016 року був звільнений з даного підприємства, що підтверджується наказом № ТД 42-02 від 27.07.2016 року про звільнення. Звільняючись, як вказує відповідач, він передав усю фінансово-господарську документацію, печатки та інші документи господарської діяльності підприємства новому керівнику, представленому засновниками Товариства, ОСОБА_2 , що підтверджується актом приймання-передачі від 27.07.2016 року, а відтак, витребувавши дані документи у ОСОБА_2 та здійснивши фінансовий аналіз ТОВ "Вишгородтранссервіс" можна буде підтвердити твердження про відсутність в діях відповідача ознак доведення підприємства до банкрутства чи вчинення інших протиправних дій щодо ТОВ "Вишгородтранссервіс". Окрім того, відповідач наголошує, що він за період діяльності не вчиняв жодних дій, що свідчили б про доведення до банкрутства чи задля погіршення матеріального становища ТОВ "Вишгородтранссервіс", оскільки, як стверджує відповідач ним не приймались рішення про відчуження майна боржника на користь інших осіб, що спричинили б збитки для боржника, крім цього, згідно статуту товариства повноваження його керівника щодо укладення та підписання будь-яких договорів, угод, контрактів та інших документів від імені товариства були обмежені сумою - 50 000,00 грн.

Крім того, відповідачем подано письмові пояснення, в яких він, крім наведеного вище, зазначає, що товариство в період перебування на посаді керівника ОСОБА_1 не мало основних засобів, а здійснювало свою господарську діяльність на орендованому майні. Після призначення керівником ОСОБА_1 підприємство мало заборгованість із виплати заробітної плати та єдиного соціального внеску, перед бюджетом за попередні періоди, які ОСОБА_1 , як керівником, як він зазначає, довелось погашати. При цьому, здійснюючи платежі з даного внеску вони, у відповідності до закону, зараховувалися на оплату заборгованості за попередні періоди. Окрім того, у товариства була значна кредиторська заборгованість з постачальниками, яку також довелося погашати задля можливості подальшої роботи підприємства. Також, як стверджує відповідач, перед ТОВ "ТД "Луцьккондитер" була значна заборгованість держави з відшкодування податку на додану вартість, що була фактично весь період здійснення господарської діяльності підприємства. Зазначене, зокрема, підтверджується постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 р. у справі № 2а/0370/2437/11, заборгованість становила 1 303 749,00 грн. Наявність заборгованості бюджету перед товариством підтверджується і балансом, що міститься в матеріалах справи (станом на 30.06.2016 р.) заборгованість бюджету становить 701 тис. грн. (код рядка 1135). Відповідач зауважує, що він не може нести відповідальність за майбутніх засновників та керівників підприємства, він був найнятим працівником та виконував функції директора в межах повноважень, визначених статутом товариства. В період керівництва підприємством ОСОБА_1 , як він зазначає не здійснював відчуження майна товариства, що б могло призвести до погіршення його матеріального становища чи неможливості виконання, взятих на себе зобов`язань, також ОСОБА_1 не обтяжив підприємство жодними довгостроковими кредитними зобов`язаннями, які б додали додатковий тягар на фінансовий стан підприємства.

Окрім наведеного, відповідач зазначає, що на балансі ТОВ "ТД "Луцьккондитер" обліковувалось декілька одиниць комп`ютерної техніки на суму близько 10 тис. грн., а також ряд інших малоцінних необоротних активів (стільці та столи, телефони, факси і так далі), всі ці активи були повністю проамортизовані і списані що відображено в рядку 1012 балансу станом 30.06.2016 року. Що стосується запасів рядок 1100 активу балансу в розмірі 3938 тис. грн.: основна частина це виробничі запаси 1429 тис. грн. більшість - це неліквідні залишки виробничих запасів таких, як етикетки для виробництва цукерок, тортів та кондитерських виробів. Партії етикеток, які закуповувались впродовж існування ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (в тому числі до проходу в дану компанію ОСОБА_1 ) не могли бути використані на 100%, у зв`язку з технологічними обмеженнями (мінімальне завантаження лінії, визначений асортимент на зміну виробництва, кількість бабін доступних даного виду на зміну, для повного завантаження всього обладнання і так далі), а також постійна оптимізація сировинних витрат, нові інгредієнти та, як наслідок, зміна рецептур призводило до зміни "Складу сировини" в продукції, що зі свого боку змушувало повністю виробляти нові партії етикеток. При звільнені ОСОБА_1 , як він зазначає ці запаси знаходились в м. Луцьку за адресою Володимирська 57А і мали бути забрані новим керівництвом компанії для подальшої їх утилізації. Стосовно інших видів сировини та матеріалів хочу зауважити, що кондитерське виробництво передбачає велику кількість інгредієнтів, що швидко псуються (яйця, масло, згущене молоко та ін). Отже якась частина була списана з балансу підприємства, у зв`язку зі закінченням строку придатності, що повинно було бути відображене в наступному фінансовому звіті, новим керівництвом компанії. Всі інші запаси підприємства, в тому числі готова продукція, товари та ліквідні матеріали були відвантажені впродовж липня 2016 року для можливості закриття зобов`язань перед кредиторами.

Таким чином, виходячи в тому числі з наведеного, ОСОБА_1 зазначає, що звертаючись до суду із заявою про притягнення його до субсидіарної відповідальності ліквідатор не навів жодних доказів вини ОСОБА_1 неплатоспроможності боржника.

У ст. 86 ГПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що наведені заявлені ліквідатором вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке:

За змістом частини першої статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя наведеної статті Кодексу).

Передбачено три види юридичної відповідальності за вказані види порушення вимог законодавства про банкрутство: кримінальну, адміністративну та цивільну - субсидіарну як різновид цивільної.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 р. у справі № 927/1099/13, від 18.10.2018 р. у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 р. у справі № 923/1432/15, від 03.09.2019 р. у справі № 923/1494/15, згідно з якими субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства за своєю правовою природою є відповідальністю за зловживання суб`єктивними цивільними правами, які завдали шкоди кредиторам, є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, оскільки законодавство не пов`язує можливості покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності з наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення. У цьому випадку особи згідно зі спеціальним приписом Закону про банкрутство (КУзПБ) притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності) є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює заборони для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі на керівника боржника, повноваження яких до та на час порушення/ здійснення провадження у справі про банкрутство припинились, оскільки одним із визначальних для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/ бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та подальшого банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона) (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 р. у справі № 904/6379/16).

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів. На відміну від Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у положеннях яких законодавець чітко визначив диспозицію кримінального та адміністративного порушення з доведення до банкрутства та фіктивного банкрутства, частина друга статті 61 КУзПБ має власну диспозицію (зміст) правопорушення: "банкрутство боржника з вини його засновників чи інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника…". Однак, законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення.

При вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), з огляду на які такими діями можуть бути:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника (подібних правових висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 30.01.2018 р. у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 р. у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 р. у справі № 902/318/16, від 16.06.2020 р. у справі № 910/21232/16, від 10.12.2020 р. у справі 922/1067/17).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2023 р. у цій справі зобов`язано відділ банкрутства Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скласти та надати суду, у строк протягом одного місяця з дати отримання даної ухвали, висновок про наявність/ відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс".

Департаментом з питань банкрутства Міністерства юстиції України на виконання ухвали господарського суду Київської області від 13.01.2023 р. у справі № 911/94/22 (911/2436/22) про банкрутства ТОВ "Вишгородтранссервіс", скерованої листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.01.2023 р. № 4505/10-23, повідомлено, що скласти висновок про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства приховування стійкої фінансової неплатоспроможності у справі № 911/94/22 (911/2436/22) про банкрутство ТОВ "Вишгородтранссервіс" не вбачається за можливе.

Врахувавши наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правового висновку Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 11.05.2023 р. у справі № 911/529/22: "Висновок Мін`юсту/ Відділу банкрутства про наявність/відсутність ознак фіктивного банкрутства боржника або ознак його неплатоспроможності, доведення його до банкрутства не є безумовним (беззаперечним) підтвердженням наявності чи відсутності ознак фіктивного банкрутства боржника, доведення його до банкрутства або ознак неплатоспроможності боржника, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм їх визначення, оскільки встановлення таких ознак належить до дискреційних повноважень суду, що здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього висновку, який є лише одним із засобів доказування." (п. 71 постанови).

Отже, виходячи із наведеного, відсутність висновку Державного органу з питань банкрутства щодо наявності/ відсутності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" не перешкоджає встановленню обставин наявності/ відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідача за результатами дослідження наявних в матеріалах справи інших доказів в їх сукупності.

Так, в ході дослідження наданих сторонами доказів, судом встановлено, що відповідно до документів, долучених ГУ ДПС у Київській області до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Вишгородтранссервіс", а саме: податкових декларацій боржника; податкового повідомлення-рішення; корінців податкових вимог; звітів ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (наразі - ТОВ "Вишгородтранссервіс") про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового зобов`язання, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів; податкових рішень про застосування штрафних санкцій; постанов державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про повернення виконавчих документів стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення; рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/4325/19 про стягнення з боржника податкового боргу, заборгованість банкрута у розмірі 1 055 042,98 грн. виникла внаслідок несплати товариством сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.05.2015 р. по 20.07.2016 р., а також несплати самостійно задекларованих сум з податку на прибуток приватних підприємств, визначених самостійно боржником у декларації від 02.08.2016 р., поданої згідно її змісту керівником товариства - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ "Вишгородтранссервіс" у період з 13.09.2011 р. по 27.07.2016 р. (період виникнення у банкрута заборгованості) був ОСОБА_1 , що підтверджується також копією наказу від 27.07.2016 р. № 42-02 про його звільнення з займаної посади, наданої відповідачем та листом ГУ Статистики у Волинській області №02.2-16/89 від 06.07.2022 р.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи керівником товариства у період виникнення у нього заборгованості, яка стала підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Вишгородтранссервіс", мав вирішальний вплив на прийняття управлінських рішень товариства у зазначений період, однак, не зважаючи на наявність у товариства активів (відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "ТД "Луцьккондитер" станом на 30.06.2016 р., про що наведено нижче), не вчинив необхідних дій для уникнення неплатоспроможності боржника, натомість звільнився з посади керівника ТОВ "Вишгородтранссервіс", а керівником боржника було призначено іншу особу - ОСОБА_2 . Водночас, дані обставини можуть свідчити, що призначення ОСОБА_2 керівником ТОВ "Вишгородтранссервіс" після звільнення з відповідної посади ТОВ "Вишгородтранссервіс" ОСОБА_1 , за наявності вказаних обставин, було фіктивним.

З урахуванням наведеного, в даному випадку, крім іншого, судом враховано, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2021 р. у справі № 906/904/16, в ході здійснення перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій положень законодавства про банкрутство про субсидіарну відповідальність, Колегія суддів встановила, що не може бути покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника на особу, що стала засновником чи керівником такого боржника після виникнення в нього боргів перед кредиторами та якій не було передано документи та матеріальні цінності товариства, що унеможливило з`ясування новим керівництвом реального його фінансового стану.

Крім того, як свідчать матеріали, заявником на підтвердження заявлених вимог додано до заяви виписку по рахунку ТОВ "Вишгородтранссервіс", відкритому в АТ "Укрсоцбанк" за період з 01.01.2015 р. по 13.10.2022 р. Так, відповідно до вказаної виписки, у період з 01.01.2015 р. по 29.07.2016 р. банкрутом здійснювалась активна господарська діяльність; за вказаний період оборот компанії склав більше 16 млн. грн., як видатків, так і надходжень. Аналогічно, протягом вказаного періоду наявний рух коштів по закритих рахунках банкрута в АТ КБ "Приватбанк" (відповідні виписки додано до матеріалів заяви).

Водночас, як свідчать матеріали справи, менше ніж через два місяці після виникнення у

ТОВ "Вишгородтранссервіс" податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 1 044 216,79 грн. (дата виникнення заборгованості - 20.07.2016 р.) та зі сплати самостійно нарахованого податку на додану вартість у розмірі 10 826,19 грн. (дата виникнення заборгованості - 02.08.2016 р.) будь-яка господарська діяльність товариства припинилась. Відповідно до виписок по рахунках ТОВ "Вишгородтранссервіс", АТ КБ "Приватбанк", АТ "Укрсоцбанк", ПАТ "Фінбанк", АТ "Дельта Банк", АТ "Брокбізнесбанк" та ПАТ "Фідобанк" рух коштів по таких рахунках після 28.07.2016 р. практично відсутній, кількість зареєстрованих податкових накладних різко зменшилась, фінансова звітність не подавалась (остання звітність подана за 3 квартал 2016 року, підписана ОСОБА_1 попри зміну керівника на ОСОБА_2 ).

Крім того, судом також враховано, що відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "ТД "Луцьккондитер" станом на 30.06.2016 р., у боржника обліковувались активи на суму 8 568 000,00 грн., в тому числі запасів майже на 4 000 000,00 грн. та дебіторської заборгованості більше ніж на 2 600 000,00 грн. В той же час, як свідчать матеріали справи про банкрутство ТОВ "Вишгородтранссервіс", за результатами процедур розпорядження майном та ліквідаційної процедури арбітражним керуючим Демчаном О.І. жодних активів банкрута не виявлено, а колишні посадові особи товариства ухиляються від передачі документації та активів банкрута.

Так, ухвалою господарського суду Київської області від 12.10.2022 р. у справі № 911/94/22 клопотання ліквідатора банкрута - Демчана Олександра Івановича від 15.08.2022 р. № 02-99/70 про зобов`язання вчинити дії задоволено; зобов`язано громадянина ОСОБА_2 передати ліквідатору ТОВ "Вишгородтранссервіс" - арбітражному керуючому Демчану Олександру Івановичу бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута - ТОВ "Вишгородтранссервіс".

Станом на дату судового засідання матеріали справи не містять підтвердження виконання вказаного рішення суду ОСОБА_2 , який виконував повноваження керівника банкрута до відкриття відносно ТОВ "Вишгородтранссервіс" ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора.

Слід зазначити, що судом враховано подану відповідачем копію акту приймання-передачі справ, документів від 28.07.2016 р., відповідно до якого ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням, згідно з наказом від 27.07.2016 р. № ТД42-02 передав новопризначеному директору - ОСОБА_2 документи ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (згідно переліку наведеному в акті).

Разом з тим, судом одночасно враховано, що матеріали справи не містять доказів передання ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням, згідно з наказом від 27.07.2016 р. № ТД42-02 новопризначеному директору - ОСОБА_2 матеріальних цінностей ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (наразі - ТОВ "Вишгородтранссервіс").

Крім того, згідно з доданими до матеріалів заяви доказами видане ТОВ "Вишгородтранссервіс" свідоцтво платника податку на додану вартість №100267529 було анульоване 18.01.2018 р., що підтверджується листом ГУ ДПС у Київській області №21662/6/10-36-04-04 від 12.09.2022 р., що свідчить про відсутність здійснення товариством будь-яких господарських операцій протягом попереднього звітного періоду, тобто з 01.01.2017 р. - через 4 місяці після складання ОСОБА_1 повноважень керівника банкрута.

Також, слід зазначити, що згідно наданих ліквідатором банкрута доказів юридична особа, створена за правом Белізу KENTRESSA HOLDINGS LIMITED (код 137415), що була єдиним засновником ТОВ "Вишгородтранссервіс" у період з 04.03.2015 р. по 02.08.2016 р. (період виникнення у банкрута заборгованості та подальшого припинення господарської діяльності), станом на дату подання цієї заяви була припиненою, що підтверджується відомостями з реєстру юридичних осіб Белізу.

Наведені обставини справи, а також відчуження вказаною юридичною особою 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Вишгородтранссервіс" на користь нового номінального засновника та керівника боржника - ОСОБА_2 , а в подальшому, припинення такої юридичної особи в сукупності може свідчити про наявність умисних дій щодо незаконного припинення господарської діяльності ТОВ "Вишгородтранссервіс" та повного переведення управління товариством на нового номінального засновника та керівника - ОСОБА_2 та як наслідок уникнення відповідальності колишніх посадових осіб банкрута за невиконання товариством - боржником зобов`язань зі сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також унеможливлення звернення стягнення на будь-яке майно товариства для задоволення вимог його кредиторів.

Окрім наведеного вище, судом враховано, що не передання попереднім керівництвом ліквідатору документації боржника та неподання ТОВ "Вишгородтранссервіс" фінансової звітності у період за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство призвели до об`єктивної відсутності можливості здійснити проведення аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища та становища на ринках ТОВ "Вишгородтранссервіс". Водночас, дані обставини не можуть бути підставою для відмови в притягненні відповідних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності не є безумовним доказом доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, так як встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.09.2021 р. у справі №910/3438/13).

Здійснивши аналіз всього вищевказаного, врахувавши те, що відповідно до матеріалів справи у банкрута за період його ліквідаційної процедури не виявлено будь-яких активів, які б можна було спрямувати на задоволення визнаних ухвалою суду кредиторських вимог Головного управління ДПС у Київській області в сумі 1131742,98 грн., при цьому, за результатами дослідження поданих сторонами доказів, судом встановлено, що: повноваження керівника ТОВ "Вишгородтранссервіс" в період виникнення у товариства заборгованості виконував ОСОБА_1 , що мав вирішальний вплив на прийняття управлінських рішень; ОСОБА_1 у період виникнення заборгованості усвідомлював, що у майбутньому ТОВ "Вишгородтранссервіс" буде зобов`язане сплатити відповідні кошти на користь органу ДПС, проте, з метою уникнення здійснення відповідних розрахунків умисно вчинив дії, що мали наслідок припинення господарської діяльності товариства, зміну засновника та керівника такого боржника, приховування його активів, що в сукупності призвело до банкрутства ТОВ "Вишгородтранссервіс".

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 906/904/16, суд дійшов до висновку, що особа, яка притягається до субсидіарної відповідальності, повинна доказати відсутність своєї вини.

Однак, наведені обставини відповідачем не спростовані належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами в розумінні положень статей 76-79 ГПК України, зокрема не надано доказів передання новопризначеному керівнику боржника - ОСОБА_2 та/ або списання з балансу боржника матеріальних цінностей ТОВ "ТД "Луцьккондитер" (наразі - ТОВ "Вишгородтранссервіс"), що відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "ТД "Луцьккондитер" станом на 30.06.2016 р. обліковувались у товариства.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями ОСОБА_1 та настанням негативних для боржника наслідків - його неплатоспроможності та відсутності активів для задоволення кредиторських вимог, визнаних у процедурі банкрутства.

Водночас, що стосується тверджень ліквідатора банкрута про не вчинення керівником - ОСОБА_1 всупереч частини першої ст. 104 ЦК та положень статуту товариства дій з метою ініціювання процедури ліквідації товариства за рішенням засновників, суд не приймає такі твердження в даному випадку до уваги, так як до повноважень керівника боржника, ані статутом товариства, ані наведеними положеннями законодавства не віднесено прийняття рішення про припинення юридичної особи, крім цього, матеріали справи не містять доказів прийняття такого рішення засновником ТОВ "Вишгородтранссервіс".

Згідно з частиною першою та другою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута, складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, відповідна заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, про що і зазначив ліквідатор у даній справі. Водночас, положення вказаної статті Кодексу України з процедур банкрутства не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що детальне дослідження всіх поданих документів у справі, аналіз підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дій керівництва на час виникнення такого боргу дозволить встановити наявність підстав для застосування відповідної відповідальності.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності. Притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна доказати відсутність своєї вини.

Тобто у разі, якщо після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника до поки такі особи не доведуть протилежного (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2020 р. у справі № 924/669/17, від 24.02.2021 р. у справі № Б8/191-10, від 07.04.2021 р. у справі № 911/1815/17).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 13, частини першої статті 14 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмету доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 р. у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 р. у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 р. у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 р. у справі № 915/641/18).

Принцип змагальності, як однин з основних принципів господарського судочинства, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 р. у справі № 916/401/17).

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Водночас, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 р. та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 р. зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильне вирішення даного спору.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин, не надання відповідачем доказів, які б спростовували заявлені вимоги, суд вважає правомірним звернення ліквідатора банкрута із заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Вишгородтранссервіс" в сумі 1131742,98 грн. саме на колишнього його керівника - ОСОБА_1 , який виконував повноваження в період виникнення боргу перед органом ДПС.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 234 Господарського процесуального кодексу України та ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ухвалив:

1. Заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича від 22.11.2022 р. № 02-99/89 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у сумі 1131742,98 грн. на колишнього його керівника задовольнити.

2. Покласти субсидіарну відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" у сумі 1131742,98 грн. на Громадянина України ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Громадянина України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вишгородтранссервіс" (07300, Київська область, м. Вишгород, вул. Школуденка, буд. 1; ) кошти в сумі 1131742 (один мільйон сто тридцять одну тисячу сімсот сорок дві) гривні 98 копійок для забезпечення задоволення вимог кредиторів.

4. Видати наказ.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали 25.09.2023 р.

Суддя А.В. Лопатін