ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023м. ДніпроСправа № 904/3088/23

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення)

за позовом Фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгеніївни, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Рогов Анатолій Іванович звернувся з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгеніївни про стягнення заборгованості у розмірі 33 064,27грн. (інфляційні втрати в сумі 28 847,43грн., 3 % в сумі 4 216,81грн.), судового збору у розмірі 2 684,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі №904/5164/15, від 25.07.2016 у справі № 904/4564/16 та від 25.09.2018 у справі №904/3562/18, від 09.12.2021р. у справі № 904/7172/21, що призвело до нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою суду від 14.06.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач відзив на позов, а також докази повної оплати до суду не надав, повідомлення про вручення поштового відправлення за трек номером 49 3 повернуто 06.07.2023р. на адресу суду з відміткою поштового зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку із чим, керуючись ч.9 ст.165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

В подальшому, 12.07.2023р., до суду було повернуто рекомендоване повідомлення відповідача про отримання 03.07.2023р. ухвали суду від 14.06.2023р. за довіреністю Скворцовою Ганною Олександрівною.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Вважаючи на те, що ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою відповідача зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і повернуто підприємством зв`язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково надані три тижні господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій внесено не внесено.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на 25.09.2023р. строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України, № 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012р.).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Панна С.П. в період з 04.09.2023р. по 22.09.2023р. перебувала в щорічній відпустці.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі № 904/5164/15 за позовом Фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича (далі - позивач) до Фізичної особи - підприємця Головіної Катерини Євгеніївни (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у розмірі 76574 грн. встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір доручення транспортного експедирування № 27/04/15 від 27.04.2015 (далі - договір), заявка № 1 від 27.04.2015 та заявка № 2 від 05.05.2015 до нього.

Відповідно до пункту 1 договору, даний договір і визначає порядок взаємовідносин замовника і експедитора, що зв`язані з виконанням експедирування вантажів/ транспортно-експедиторського обслуговування по організації внутрішньо-міських, міжміських і міжнародних перевезень вантажів. Згідно даного договору експедитор діє від імені та за рахунок замовника. Цим договором встановлюється обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або замовником, зобов`язання експедитора залучити до виконання перевезення третіх осіб, та укласти від свого імені або від імені замовника договір перевезення вантажу.

Згідно з пунктом 2.2 договору, виконання перевезень, у рамках діючого договору, оформлюється окремою заявкою на конкретне перевезення.

Відповідачем були подані відповідачу заявки № 1 від 27.04.2015 та № 2 від 05.05.2015.

Відповідно до пункту 2.3 договору, фактом виконання кожного перевезення являється товарно-транспортна накладна (ТТН, CMR), або її копія з відмітками отримувача про прийняття вантажу.

На виконання умов договору, позивачем були надані послуги відповідачу, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR б/№ від 08.05.2015 та CMR № 046610 від 29.04.2015.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що вартість транспортно-експедиторських послуг/винагороди експедитора за цим договором вираховується окремо по виконанню кожної заявки на перевезення, і є різницею між сумою яка надходить на поточний рахунок експедитора згідно його рахунку до замовника, та сумою рахунку виконавця: транспортної або іншої організації експедитору за виконання перевезення.

Відповідно до пункту 5.4 договору, розрахунки за виконані послуги проводяться в національній валюті України по безготівковому розрахунку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок експедитора на протязі 5-ти банківських днів згідно рахунків експедитора з моменту виставлення рахунку.

Водночас у заявці № 1 та № 2 сторони домовились про інший порядок розрахунків.

Ціна щодо кожного перевезення була визначена у заявках № 1 та № 2, та складала по заявці № 1 - 1 600 Євро, по заявці № 2 - 1 650 Євро. Оплата повинна проводитись в гривні по курсу НБУ банківським переказом після вивантаження до 5 днів.

Відповідно до даних, вказаних у CMR вивантаження за CMR № 046610 від 29.04.2015 відбулось 04.05.2015, а за CMR б/№ від 08.05.2015 - 12.05.2015.

Таким чином, строк оплати наданих послуг по CMR № 046610 від 29.04.2015 є таким, що настав 10.05.2015, а по CMR б/№ від 08.05.2015 -18.05.2015.

Вищевказаним рішенням господарського суду позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний боргу у розмірі 76574 грн. (а.с. 9-14).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі №904/5164/15 залишено без змін.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015, які набрали законної сили 27.10.2015 було видано наказ від 04.11.2015 про примусове його виконання.

Позивач зазначає, що відповідач рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі № 904/5164/15 не виконав, у зв`язку з чим позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 10.05.2015 по 20.05.2016 у розмірі 2347, 33 грн. та інфляційні збитки за травень 2015 року - травень 2016 року в розмірі 6576, 55 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 у справі № 904/4564/16 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгенівни на користь Фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича три відсотки річних у сумі 2344, 90 грн. за період з 10.05.2015 по 20.05.2016, інфляційні втрати у сумі 5687, 49 грн. за період травень 2015 року - травень 2016 року та 1240, 34 грн. витрат зі сплати судового збору (а.с. 15-17).

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2016, яке набрало законної сили 09.08.2016 було видано наказ №904/4564/16 від 09.08.2016 про примусове його виконання.

В подальшому позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.05.2016 по 31.05.2018 у розмірі 4657,38 грн. та інфляційні втрати за період з червня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 18863,73 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/3562/18 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгеніївни на користь Фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича, інфляційні втрати від суми боргу у розмірі 18863,73 грн. за період з червня 2016 року по квітень 2018 року, 3% річних від суми боргу у розмірі 4657,38 грн. за період з 21.05.2016 по 31.05.2018, 2300,00 грн. - витратна професійну правничу допомогу адвоката, судовий збір в сумі 1762 грн.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018, яке набрало законної сили 19.10.2018 було видано наказ №904/3562/18 від 19.10.2018 про примусове його виконання.

Також, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021р. по справі № 904/7172/21 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгенівни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) інфляційні втрати від суми боргу у розмірі 16 455,75грн., 3 % річних від суми боргу у розмірі 7 294,46грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00грн.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2021, яке набрало законної сили 05.01.2022 був виданий наказ № 904/7172/21 від 10.01.2022 про примусове його виконання.

На дату звернення до суду з цим позовом, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі № 904/5164/15, від 25.07.2016 у справі 904/4564/16, від 25.09.2018 у справі 904/3562/18 та від 09.12.2021р. у справі № 904/7172/21 ФОП Головіна Катерина Євгеніївна не виконала та основний борг у розмірі 76 574,00грн. не сплатила.

У зв`язку з чим, за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4 216,81 за період з 04.08.2021 по 04.06.2023 та інфляційні втрати в розмірі 26 847,46грн. за період з серпня 2021р. по квітень 2023р.

Предметом розгляду у справі № 904/3088/23 є правомірність застосування до Фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгеніївни відповідальності відповідно до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК Україна, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною 2 цієї статті установлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.598, ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Виходячи із змісту зазначеного, враховуючи те, що сплата процентів за ст.625 ЦК України є відповідальністю боржника, яка виникає з факту правопорушення грошового зобов`язання та у свою чергу набуває характеру охоронного грошового зобов`язання, вимагають з`ясування питання про судове рішення як підставу виникнення та припинення зобов`язання.

Підстави виникнення зобов`язань визначені у ст.ст.11, 509 ЦК України це юридичні факти, у складі яких включаються договір і правопорушення (делікт). Рішення суду за загальним правилом не може породжувати приватноправове зобов`язання, у тому числі грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.

Як установлено судом, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 у справі № 904/5164/15 станом на час розгляду справи не виконано відповідачем.

У зв`язку з невиконанням рішення суду, позивачем нараховані три відсотки річних та втрати від інфляції на загальну суму основного зобов`язання 76 574,00грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд приходить до висновку, що він є правомірним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства, тому в цій частині позов підлягає задоволенню, а саме, по стягненню 3 % річних в розмірі 4 216,81 за період з 04.08.2021 по 04.06.2023 та інфляційних втрат в розмірі 26 847,46грн. за період з серпня 2021р. по квітень 2023р.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 4 216,81 за період з 04.08.2021 по 04.06.2023 та інфляційних втрат в розмірі 26 847,46грн. за період з серпня 2021р. по квітень 2023р.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 684,00грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський су

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Головіної Катерини Євгеніївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3 % річних в розмірі 4 216,81грн., інфляційних втрат в розмірі 26 847,46грн. та судовий збір в розмірі 2 684,00грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.09.2023

Суддя С.П. Панна