12.09.2023Справа №910/8139/23
За заявоюМоторного (транспортного) страхового бюро України
проухвалення додаткового рішення
у справі№910/8139/23
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
доМоторного (транспортного) страхового бюро України
простягнення 19 568,07 грн
Суддя Бойко Р.В. секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:не з`явився,
від відповідача:Проц А.В.
В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/8139/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 19 568,07 грн.
Ухвала суду від 29.05.2023 в частині зупинення провадження мотивована тим, що за наслідками розгляду справи №910/16820/21 Великою Палатою Верховного Суду буде сформульовано правовий висновок щодо того, чи є пеня, 3% річних, інфляційні втрати основним зобов`язанням (шкодою) у розумінні цивільного законодавства та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та чи вважається сплата МТСБУ виплати (шкоди), регламентованої підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 зазначеного Закону повним виконанням основного зобов`язання.

14.06.2023 засобами поштового зв`язку від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на позов та клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення касаційного перегляду справи №910/16820/21 Великою Палатою Верховного Суду.

23.06.2023 у системі "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" сформовано відповідь на відзив.

За наслідками розгляду справи №910/16820/21 Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.07.2023 (оприлюднена в ЄДРСР 25.07.2023) було сформульовано правовий висновок, що МТСБУ здійснює відшкодування шкоди за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не може відповідати за прострочення виконання зобов`язань з виплати страховиком страхового відшкодування за договорами страхування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

07.08.2023 у системі "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" сформовано клопотання про поновлення провадження у даній справі у зв`язку з ухваленням Великою Палатою Верховного Суду постанови від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, про залишення позову без розгляду та про вирішення питання про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 поновлено провадження у справі №910/8139/23. Повернути заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про зупинення провадження у справі без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю змісту питання, яке має бути розглянуто судом. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" про залишення позову без розгляду задоволено. Залишено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 19 568,07 грн без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

23.08.2023 засобами поштового зв`язку від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд вирішити питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 розгляд заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на 12.09.2023; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до початку судового засідання, призначеного на 12.09.2023, надати суду письмові пояснення щодо заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення.

В судове засідання 12.09.2023 з`явився представник відповідача, який просив задовольнити заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Позивач свого повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про розгляд заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

За змістом частин 2 статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 3 ст. 221, ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неявка представника позивача, не є перешкодою для вирішення заяви про відшкодування судових витрат.

Моторне (транспортне) страхове бюро України просить суд розподілити понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою статті 130 Господарського процесуального кодексу України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідачем у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, подано копію Договору про надання послуг в сфері права №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (надалі - Договір №4.1/12-10/2021), укладеного між Моторним (транспортним) страховим бюро України, як замовником, та Адвокатським об`єднанням "Інс.Лоу Груп", як виконавцем, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Послуги, що надаються на підставі договору, складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника (п. 2.2 Договору №4.1/12-10/2021).

На підтвердження виконання зобов`язань за Договором про надання правової допомоги №02-08/21 від 02.08.2021 позивачем надано копію Додаткової угоди №942 від 01.06.2023 до Договору про надання послуг в сфері права №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (надалі - Додаткова угода №942), п. 1 якої визначено, що відповідно до умов Договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника, зокрема справи №344/23 (внутрішній номер справи) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 19 568,07 грн (вартість послуг 2 000,00 грн).

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частинами п`ятою і шостою статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Суд враховано, що ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили залишення позову без розгляду, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору. У даному випадку (залишення позову без розгляду з підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України) не є необхідними такі ознаки, як недобросовісність, зловживання чи незаконність, оскільки законодавець у такому випадку чітко визначив інший термін - "необґрунтованість", який є відмінним від наведених, а, заявляючи про залишення позову без розгляду із зазначеної підстави, позивач усвідомлює ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням ним таких процесуальних дій, в т.ч. передбачених частиною п`ятою статті 130 названого Кодексу.

Подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. При цьому самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав передчасність пред`явлення позову до відповідача, а, отже, необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №917/243/22 та від 15.09.2021 у справі №902/136/21.

Таким чином, при залишенні позову без розгляду відповідач вправі отримати відшкодування витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, як зазначає Об`єднана палата Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).

Судом встановлено, що в межах даної справи адвокатським об`єднанням фактично виконано лише роботи з підготовки заяви про зупинення провадження, яка ухвалою суду від 09.08.2023 була повернута заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю змісту питання, яке має бути розглянуто судом, а також відзиву на позов, в той час як судом не встановлювався в ухвалі про відкриття провадження у справі строк на його подання.

В мотивувальній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 суд, зазначав, що зважаючи на те, що за наслідками касаційного перегляду справи №910/16820/21 будуть сформульовані правові висновки, які матимуть значення для розгляду та вирішення справи №910/8139/23, то він вбачає за необхідне зупинити провадження у даній справі до складення повного тексту судового рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідками касаційного перегляду справи №910/16820/21 та після поновлення провадження у даній справі встановити сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду від 29.05.2023 була надіслана відповідачу на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) та була отримана відповідачем 02.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №922.

Отже, подаючи відзив на позов 12.06.2023 (здано до установи поштового зв`язку 12.06.2023), враховуючи отримання ухвали про відкриття провадження у справі №910/8139/23 02.06.2023, відповідач був обізнаним з її змістом, зокрема з тим, що судом не встановлювались строки на подання заяв по суті спору не випадково, а з огляду на доцільність встановлення таких строків після поновлення провадження у справі, про що зазначено в мотивувальній частині ухвали, що свідчить про те, що подання відповідачем відзиву було недоцільним та передчасним.

Таким чином, подання відповідачем відзиву на позов до поновлення провадження у справі не було доцільним та необхідним, оскільки суд не лише не встановлював строк на подання відзиву на позов, а напроти - вказав на недоцільність його подання до поновлення провадження, а відтак понесення витрат на правничу допомогу із складення відзиву було необов`язковим та з огляду на обставини перебігу даної справи (залишення позову без розгляду за заявою позивача після оприлюднення ВП ВС тексту постанови від 19.07.2023 у справі №910/16820/21) дані витрати не відповідають критерію необхідності (неминучості).

Подання відповідачем заяви про зупинення провадженні у справі не відповідає принципу розумності, оскільки питання про зупинення провадження у справі №910/8139/23 до закінчення касаційного перегляду справи №910/16820/21 (тобто з тих самих підстав, які заявлялись у заяві відповідача) було вирішено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 (при відкритті провадження у справі та до надходження заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

2. Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (12.09.2022) та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 26.09.2023.

Суддя Р.В. Бойко