ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. Справа№ 910/3263/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 05.09.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23 (суддя С.О. Турчин)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

до Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

про стягнення 713 438 087,49 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» про стягнення 713438087,49 грн заборгованості, з яких: 696926706,83 грн заборгованість за договором, 4470145,05 грн - пеня, 3674091,81 грн - 3% річних, 8367143,80 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про участь у балансуючому ринку, ідентифікатор договору №0424-04013, дата акцептування 27.05.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» заборгованість у сумі 696 926 706,83 грн, 3% річних у сумі 3 674 091,81 грн, інфляційні втрати у сумі 8 367 143,59 грн та витрати зі сплати судового збору 933 514,06 грн.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО», а саме в частині стягнення заборгованості у сумі 696 926 706,83 грн, 3% річних у сумі 3 674 091,81 грн та інфляційних втрат у сумі 8 367 143,59 грн, визнавши обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення основного боргу, а також здійснивши перерахунок заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Натомість, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 4 470 145,05 грн судом відмовлено з урахуванням положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану».

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 заяву Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 79 498,75 грн.

Суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, зокрема, викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката та клопотання про їх зменшення та невідповідність ряду вказаних в акті наданих послуг від 18.05.2023 № 134 адвокатських послуг критеріям щодо їх необхідності, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, а також співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат, а тому за висновком суду справедливим та співрозмірним є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 80000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі 9110/3263/23 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО».

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не враховано законодавчі вимоги щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку, не враховано обставини, що виключають вину відповідача;

- доказів порушення НЕК «Укренерго» установленого законом про ринок алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не надано;

- судом не перевірено доводи відповідача та не встановлено факт підписання обома сторонами актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, на підставі яких стягнуто борг з відповідача;

- судом вирішено справу на підставі недопустимих доказів, оскільки подані позивачем фотокопії електронного листування не є належним доказом.

20.06.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/3263/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 26.06.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі 910/3263/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/3263/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі 910/3263/23 скасувати в частині задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» у задоволенні вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позивачем не надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом;

- розмір заявлених витрат не є співмірним із складністю справи та виконаними роботами;

- позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

06.07.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді_доповідачу)(складу суду) від 06.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/3263/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 10.07.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі 910/3263/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

26.07.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі №910/3263/23 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі 910/3263/23 та призначено до розгляду на 05.09.2023.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 15.08.2023 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі 910/3263/23. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі 910/3263/23 призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23 на 05.09.2023.

14.08.2023 до канцелярії суду від Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача на рішення суду та просив залишити її без задоволення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- твердження відповідача про відсутність вини в простроченні оплати через розрахунки виключно через рахунок зі спеціальним режимом використання не відповідає сталій судовій практиці в аналогічних спорах;

- усі додані до матеріалів справи акти купівлі-продажу підписані відповідачем електронним цифровим підписом, про що зазначено в самих актах;

- докази, додані позивачем до матеріалів справи, подавались останнім в межах підготовчого провадження.

05.09.2023 у судове засідання з`явився представник позивача, заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні. Також представник позивача просив суд відмовити у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи та у клопотання про зупинення провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

Скаржник у поданому до суду клопотанні про відкладення просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю уповноваженого представника прибути в судове засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

У відповідності до ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Дослідивши обставини справи та доводи клопотання, колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки подане клопотання не містить обгрунтування обов`язковості участі представника скаржника в судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, а скаржник не позбавлений права направити іншого представника чи здійснити самопредставництво, оскільки про дату, час та місце розгляду справи скаржник був повідомлений належним чином та завчасно.

За викладених обставин, судова колегія, з метою забезпечення принципу розумності строків розгляду спору, врахувавши думку присутнього в судовому засіданні представника позивача, дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати апеляційні скарги за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами.

Щодо клопотання відповідача про зупинення розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

Скаржник просить суд зупинити провадження у справі до прийняття відповідного рішення Об`єднаною палатою КГС у складі ВС у справі №910/9216/22.

В обгрунтування поданого клопотання Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» посилається на те, що питання стосовно строків оплати на балансуючому ринку буде розглядатись у справі №910/9216/22, а ухвалою від 06.07.2023 вказану справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідач вважає, що надані висновки у справі №910/9216/22 мають бути враховані при розгляді аналогічних спорів щодо стягнення з НЕК «Укренерго» заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Необхідно зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 у справі №908/1188/19).

Як вбачається із матеріалів справи № 910/3263/23, предметом розгляду є стягнення заборгованості за договором про участь у балансуючому ринку.

У поданій апеляційній скарзі та в клопотанні про зупинення провадження скаржник зазначає про недоведеність факту формування позивачем платіжних документів у системі управління ринком.

Судом перевірено, що в межах справи №910/9216/22 розглядається позов ТОВ «ДТЕК Східенерго» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення коштів за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання із оплати отриманої електричної енергії на підставі договору про участь у балансуючому ринку.

В ухвалі від 18.08.2023 у справі №910/9216/22 ВС зазначив про необхідність у відступленні від висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 7.4.4 Правил ринку до спірних правовідносин, ураховуючи пункт 4.3 Договору в контексті виникнення зобов`язання щодо оплати за поставлену позивачем електричну енергію за договором про участь у балансуючому ринку.

Суд враховує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. При цьому, порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з викладеного, дослідивши обставини справи, врахувавши наведене заявником обгрунтування необхідності зупинення провадження у справі, з огляду на предмет та підстави позову, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення розгляду справи до прийняття відповідного рішення Об`єднаною палатою КГС у складі ВС у справі №910/9216/22 та вважає, що наявні у даній справі докази є достатніми для встановлення та оцінки обставин, що є предметом судового розгляду даної справи.

Відтак, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» про зупинення провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23.

Акціонерне товариство «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.06.2019 року № 1074.

Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).

Згідно із матеріалів справи, у повідомленні від 27.05.2019 року за вих.№01/18933 Державне підприємство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» (яке у подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО») поставило до відома Акціонерне товариство «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» про приєднання останнього (акцептування пропозиції) до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору - № 0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019 року).

Відповідно до п.1.1. Типового договору про участь у балансуючому ринку (надалі - договір) цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Згідно із п. 1.2 договору за цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.

У відповідності до п.2.1. договору загальна вартість договору складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ППБ та ППБ на користь ОСП протягом дії цього договору за придбані і продані обсяги електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до умов цього договору.

За підсумками місяця визначається індикативна величина - середньозважена ціна небалансів електричної енергії за розрахунковий місяць, яка розраховується шляхом ділення загальної вартості балансуючої електричної енергії на загальний обсяг балансуючої електричної енергії.

Пунктом 2.2 договору визначено, що розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 458 від 06.05.2022 внесено зміни до типового договору про участь у балансуючуючому ринку.

Відповідно до п.4.1 договору (в редакції вказаної постанови) виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку. Пункти 4.2-4.4 типового договору виключено.

Відповідно до п.4.2, 4.3, 4.4 договору (в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 458 від 06.05.2022) подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку. Якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП. ОСП надає ППБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) два примірники Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії (далі - Акт), підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. Протягом двох робочих днів ППБ розглядає та повертає у паперовому або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП або скановану копію) ОСП один примірник Акта, підписаного зі своєї сторони.

Згідно з п.5.4. договору на ОСП покладено обов`язок здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.

За змістом пункту 7.1 договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.п.9.1, 9.2 договору).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в межах виконання договірних зобов`язань, позивач протягом жовтня 2022 року - січня 2023 року здійснив продаж відповідачу балансуючої енергії загальною вартістю 715 141 899,71 грн та направив відповідні рахунки на її оплату на електронну пошту відповідача ( та nес).

Судом встановлено, що на виконання умов договору між представниками сторін електронно-цифровим підписом було підписано акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії від 31.10.2022 №БР/22/10-0424 на суму 107 942 464,23 грн, від 30.11.2022 №БР/22/11-0424 на суму 259 025 087,42 грн, від 31.12.2022 №БР/22/12-0424 на суму 277 602 189,92 грн, від 31.01.2023 №БР/23/01-0424 на суму 70 571 438,14 грн.

Оскільки відповідач оплату заборгованості в повному обсязі не здійснив, заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 696 926 706,83 грн.

Згідно із матеріалами справи заборгованість за жовтень - листопад 2022 була підтверджена відповідачем шляхом підписання додатку №1 до акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.01.2023 до договору №0424-04013.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору позивачем нараховані пеня у сумі 4470145,05 грн, 3% річних у сумі 3674091,81 грн та інфляційні втрати у сумі 8367143,80 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору між представниками сторін електронно-цифровим підписом було підписано акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії від 31.10.2022 №БР/22/10-0424 на суму 107 942 464,23 грн, від 30.11.2022 №БР/22/11-0424 на суму 259 025 087,42 грн, від 31.12.2022 №БР/22/12-0424 на суму 277 602 189,92 грн, від 31.01.2023 №БР/23/01-0424 на суму 70 571 438,14 грн. Загальна вартість балансуючої енергії становить 715 141 899,71 грн. Такий порядок підписання актів узгоджується із п.4.4. договору.

У актах купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за жовтень - грудень 2022 року містяться відомості щодо підписання їх відповідачем кваліфікованим електронним підписом.

Також позивачем у матеріали справи надані листи ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» від 10.11.2022, від 10.12.2022 та від 10.01.2023, згідно із якими відповідач направляв позивачу підписані зі своєї сторони КЕП акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії за жовтень - грудень 2022 року.

При цьому, Акт за січень 2023 року підписаний сторонами КЕП із застосування системи «АСКОД Онлайн», про що зазначено в самому акті.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено факт підписання обома сторонами актів купівлі-продажу балансуючої електричної енергії, на підставі яких стягнуто борг з відповідача.

У відповідності до п.4.2. договору подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

Відповідно до пункту 7.2.1 глави 7.2 розділу VII Правил ринку, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 14.03.2018 №307 (у редакції чинній, станом на час виникнення спірних правовідносин) адміністратор розрахунків (АР) на щодекадній основі надсилає через СУР платіжний документ кожному постачальнику послуг з балансування (ППБ) із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена ППБ за відповідний період за закупівлю балансуючої енергії. АР щомісяця надсилає ППБ через СУР окремий платіжний документ із зазначенням суми плати за невідповідність, що має бути сплачена ППБ за повний місяць. ППБ щодекадно надсилає АР платіжний документ із зазначенням суми, що повинна бути сплачена АР за відповідний період за закупівлю балансуючої енергії.

У пункті 7.7.4. Правил ринку визначено, що оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату на електронну пошту відповідача ( та nес), на підтвердження направлення яких на електронну пошту відповідача позивачем надані у матеріали роздруківки електронної пошти та знімків екранів комп`ютера.

Доводи апелянта щодо вирішення судом першої інстанції спору на підставі недопустимих доказів з посиланням на врахування фотокопій електронного листування суд оцінює критично з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20).

Роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом (п.82 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21). При цьому, осіб відправника та отримувача, час відправлення відповідних повідомлень можна ідентифікувати за даними, наведеними в таких документах (адреси електронної пошти, власні імена, інші відомості, наведені у роздруківках).

Лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №923/1379/20.

Отже, надані позивачем роздруківки знімків екранів комп`ютера підтверджують факт направлення відповідачу рахунків на оплату за спірний період.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк оплати відповідачем поставленої позивачем у жовтні 2022 року - січні 2023 року балансуючої електричної енергії, настав.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом законодавчих вимог щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку, не враховано обставини, що виключають вину відповідача, суд зазначає наступне.

Так, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що законом встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між ОСП та ППБ, який передбачає наявність в ОСП поточного рахунку із спеціальним режимом використання виключно з якого здійснються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ, та розрахунки за послуги з ППБ/СВБ здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування.

На переконання відповідача, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників ринку - сторонами, відповідальними за небаланс, своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, рахунок відповідача із спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для належного проведення ОСП розрахунків на баласуючому ринку.

Аналогічні доводи містить апеляційна скарга.

Частиною другою статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку.

Частиною третьою статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку. Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку. Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.

Згідно з частиною сьомою статті 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.

Частиною четвертою статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.

Зі змісту наведеної статті Закону вбачається, що її приписи не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Навпаки, означеними положеннями передбачено можливість відповідача, з метою належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. У той же час, ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

Відповідно до пункту 7.2.1 глави 7.2 розділу VII Правил ринку, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 14.03.2018 №307, у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин, адміністратор розрахунків (АР) на щоденній основі надсилає через систему управління ринком платіжний документ кожному постачальнику послуг з балансування (ППБ) із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена ППБ за відповідний період щодо закупівлі балансуючої енергії, та окремий платіжний документ із зазначенням суми, яка має бути сплачена ППБ щодо платежів за невідповідність. ППБ на щоденній основі надсилає АР платіжний документ із зазначенням суми, яка повинна бути сплачена АР за торговий день щодо закупівлі балансуючої енергії.

Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка (пункт 7.7.4 Правил ринку).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що положення договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку та/або за умови наявності коштів на такому рахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що він може сплачувати вартість балансуючої електричної енергії та небалансів електричної енергії виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оскільки ні Договором ні законом не передбачено такої підстави для звільнення від оплати за Договором.

Більше того, наведені доводи відповідача не спростовують обов`язку відповідача з оплати вартості поставленої позивачем у жовтні 2022 року - січні 2023 року балансуючої електричної енергії.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено порушення його права на своєчасне отримання плати за проданий товар (електричну енергію) і вказане право підлягає захисту.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену позивачем у жовтні 2022 року - січні 2023 року балансуючу електричну енергію становить 696 926 706,83 грн.

За викладених обставин, враховуючи умови типового договору, норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 696 926 706,83 грн та щодо наявності підстав для їх задоволення.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення:

- 3% річних в розмірі 3674091,81 грн (нараховані за періоди: з 11.11.2022 по 27.02.2023, з 14.12.2022 по 27.02.2023, з 12.01.2023 по 27.02.2023, з 13.02.2023 по 27.02.2023);

- інфляційні втрати в розмірі 8367143,80 грн (нараховані за листопад 2022 року - січень 2023 року, за грудень 2022 року - січень 2023 року, за січень 2023 року);

- пеню у сумі 4470145,05 грн (нарахована за періоди: з 11.11.2022 по 27.02.2023, з 14.12.2022 по 27.02.2023, з 12.01.2023 по 27.02.2023, з 13.02.2023 по 27.02.2023).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наведений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних та визнано його арифметично правильним, а тому вимоги про стягнення 3% річних в сумі 3674091,81 грн нараховані на користь позивача є обґрунтованими.

Натомість, перевіривши розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущено помилку при розрахунку у періоді за листопад 2022 року - січень 2023 року (неправильно визначену суму інфляційних втрат), у зв`язку із чим, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 8367143,59 грн, а відтак позовні вимоги у цій частині суд визнає частково обґрунтованими.

Доводи відповідача на те, що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, суд вважає безпідставними, оскільки з урахуванням встановлених вище обставин, а також зважаючи на те, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність за порушення строку виконання грошового зобов`язання у вигляді пені встановлена в п.7.1. договору.

Водночас, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановою від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» надано учасникам ринку електричної енергії настанови.

Так, пп.16 п.1 вказаної постанови НКРЕКП визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку. При цьому, повноваження НКРЕКП визначені Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», п.1 ч.2 ст.17 якого установлено, що Регулятор, яким є НКРЕКП, має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання. Також, в силу приписів ч.9 ст.14 вказаного Закону, рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Як визначено п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності тощо.

При цьому, суд зазначає, що пп. 16 п. 1 зазначеної постанови НКРЕКП, який набрав чинності 26.04.2022 (з дня прийняття постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №413 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року №332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766») розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, з огляду на його зміст, а також враховуючи, що вимоги щодо стягнення нарахованої пені нарахованої за загальний період з 11.11.2022 по 27.02.2023 заявлені у березні 2023 року.

З наведених підстав позовні вимоги про стягнення пені у сумі 4470145,05 грн є неправомірними та не підлягають задоволенню.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства »ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО», а саме в частині стягнення заборгованості у сумі 696 926 706,83 грн, 3% річних у сумі 3 674 091,81 грн та інфляційних втрат у сумі 8 367 143,59 грн.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23.

Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23.

Від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 160 000,00 грн.

У свою чергу, від відповідача надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат або зменшити розмір витрат до 10000,00 грн.

Оскаржуваним додатковим рішенням суду заяву Акціонерного товариства »ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 79498,75 грн.

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1 ст.124 ГПК України).

Згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позові, очікувані витрати позивача на правову допомогу становлять 200 000,00 грн. У позові позивач зазначив, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані до суду додатково.

23.05.2023 позивачем подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами на підтвердження понесення витрат. Клопотання про відшкодування судових витрат подана позивачем у строки встановлені ч.8 ст.129 ГПК України.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копії:

- договору № 1491-ЗЭ про надання правової допомоги від 01.07.2019;

- додаткової угоди від 28.12.2022;

- додаткової угоди № 17-02/2023 від 17.02.2023;

- акту наданих послуг № 134 від 18.05.2023.

Відповідно до акту наданих послуг № 134 від 18.05.2023 позивачу надані послуги з правової допомоги на суму 160000,00 грн.

В акті наведений перелік наданих адвокатом послуг з правової допомоги під час розгляду справи №910/3263/23, які прийняті клієнтом, а саме:

- аналіз договірної документації, первинних документів, що стосуються оплати за балансуючу електричну енергію (тривалістю 2 години вартістю 20 000,00 грн);

- аналіз чинного законодавства з питань, що регулюють спірні відносини, аналіз судової практики в частині стягнення пені, 3 % річних, інфляційних витрат, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, розробка загальної стратегії ведення справи (тривалістю 2 години вартістю 20 000,00 грн);

- підготовка позовної заяви, розрахунку пені, 3 % річних, інфляційних втрат (тривалістю 5 години вартістю 50 000,00 грн);

- участь в судових засіданнях в господарському суді міста Києва 11.01.2022 року (тривалістю 3 години вартістю 30 000,00 грн);

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, додаткових пояснень (тривалістю 4 годин вартістю 40 000,00 грн).

Загальна тривалість виконаних робіт за цим актом склала 16 годин, а їх загальна вартість - 160 000,00 грн.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При розподілі витрат позивача на правничу допомогу судом враховано, що від відповідача на електронну пошту суду надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, в яких відповідач посилається на наступне:

замість надання детального опису робіт (наданих послуг), позивач подав до суду акт наданих послуг від 18.05.2023 № 134, що не містить детального опису, натомість у якому зазначено лише назви окремих видів робіт без жодної деталізації та обґрунтування їх тривалості;

- пункт 1 акта містить абстрактне формулювання «Аналіз договірної документації, первинних документів, що стосуються оплати за балансуючу електричну енергію», підготовка позовної заяви мала би включати такий аналіз у разі його необхідності;

- позивачем не вказано яку саме судову практику він аналізував, не навів ані номер справи, ні дату ухвалення відповідного судового рішення. В пунктах 21-23 позовної заяви позивач посилався на судову практику у якій сам позивач АТ «ДТЕК Західенерго» (в інтересах якого діяв адвокат Жуков А.О.) приймав участь, тобто наводив лише ту судову практику, яка йому була відома і не потребувала вивчення/аналізу;

- пункти 3, 5 акта містять завищену тривалість і вартість підготовки позовної заяви, розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також відповіді на відзив на позовну заяву, додаткових пояснень, адже вказані заяви за змістом і формою є аналогічними багаторазово поданим раніше адвокатом Жуковим А.О. заявам в інших судових справах, що є тотожними цій справі

- пункт 4 акта містять завищену вартість участі в судових засіданнях (10 000 грн./ судове засідання), без урахування їх тривалості і складності.

- справа № 910/3263/23 не є унікальною чи складною для адвоката Жукова А.О., не потребувала ані нових знань, ані затрат часу та ресурсів в обсягах, наведених позивачем у заяві про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

- матеріали справи не містять платіжне доручення, квитанцію про сплату за надані послуги.

Судом першої інстанції враховано вищевказані заперечення в частині того, зокрема, що адвокат Жуков А.О. вже здійснював представництво в аналогічних справах (справи № 910/6639/21, № 910/6635/21, № 910/18639/21, № 910/6636/21, № 910/18613/21, № 910/18611/21), у зв`язку з чим, у суду виникли обґрунтовані підстави вважати, що представником позивача вже здійснювався, зокрема, аналіз судової практики в частині стягнення пені, 3 % річних, інфляційних витрат, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, розробка загальної стратегії ведення справи та інші дії, вказані в акті надання послуг, тому відсутні підстави вважати, що при представництві інтересів позивача у даній справі адвокат виконував вказані роботи, які потребують затрат часу у загальному розмірі 16 годин.

Також як правильно зазначив суд першої інстанції, аналіз договірної документації, первинних документів, що стосуються оплати за балансуючу електричну енергію входить до підготовки позовної заяви.

Крім того, позивачем зазначено про аналіз судової практики в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, однак судом встановлено, що в позовній заяві позивачем не зазначено судової практики в частині стягнення пені, 3 % річних, інфляційних витрат.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням вказаного, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, зокрема, викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката та клопотання про їх зменшення та невідповідність ряду вказаних в акті наданих послуг від 18.05.2023 № 134 адвокатських послуг критеріям щодо їх необхідності, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, а також співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним суд вважає розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 80000,00 грн.

З наведеним висновком погоджується колегія суддів та зауважує, що в даному випадку заявлена позивачем сума витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 160 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою, а тому за правильним висновком суду першої інстанції з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати в розмірі 80000,00 грн, в іншій частині (80000,00 грн) витрати не підлягають розподілу та покладаються на позивача (заявника).

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи відповідача про ненадання позивачем детального опису робіт, виконаних адвокатом, суд визнає необґрунтованими з огляду на зміст наявного в матеріалах справи Акту наданих послуг № 134 від 18.05.2023, у якому зазначено перелік наданих послуг та кількість витраченого часу, що дає можливість визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу суд звертає увагу на правову позицію, висловлену в постанові від 03.10.2019 об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19, відповідно до якої оцінюючи докази, надані позивачем, судом враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Доводи відповідача щодо не співмірності були враховані судом першої інстанції при розподілі витрат позивача на правничу допомогу та належним чином оцінені судом першої інстанції, з чим також погодився апеляційний суд.

Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги при апеляційному перегляді оскаржуваного додаткового рішення в даній справі, колегією суддів не встановлено порушень судом норм процесуального чи норм матеріального права при його прийнятті.

Відтак, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідач на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг відповідача та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/3263/23 - залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2023 у справі №910/3263/23 - залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи № 910/3263/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний тест постанови складено та підписано 25.09.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв