ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1519/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Арнаутова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51)

до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Прем`єра Південь" (73020, Херсонська обл., м. Херсон, вул.Куліша Миколи, буд. 11, кВ. 32)

2. Дочірнього підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Атомобільні дороги України" (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Поповича, буд. 23) в особі філії "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (75600, Херсонська обл., місто Гола Пристань(пн), вул. Лермонтова, буд. 43-А)

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від позивача: Фрейдун О.М. - довіреність №1-А від 10.08.2022

від відповідача 1: Легка О.Ю. - довіреність від 03.05.2023

від відповідача 2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

13.04.2023 Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Прем`єра Південь" та Дочірнього підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Атомобільні дороги України" в особі філії "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якій просить суд визнати недійсним договір від 09.10.2020 № 09/10-2020, укладений між Приватним підприємством "Прем`єра Південь" та Філією "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі начальника Філії, що діє на підставі Положення про філію.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

У прохальній частині позовної заяви позивачем також заявлено клопотання про витребування у відповідача 1 оскаржуваного договору від 09.10.2020 №09/10-2020 або долучення його до справи із судової справи №916/432/23.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.04.2023 позовну заяву Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачу позовної заяви з додатками листом з описом вкладення (з урахуванням викладених судом зауважень); зазначення повного найменування другого відповідача та коду ЄДРПОУ.

Ухвала від 17.04.2023 була надіслана позивачу в його електронний кабінет та доставлена 18.04.2023, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

19.04.2023 до суду від Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої позивач, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі № 916/1519/23, прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.04.2023 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.150-154), у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

17.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (т.2 а.с.1-8).

Протокольною ухвалою від 24.05.2023 судом було задоволено клопотання відповідача про витребування у відповідача-1 оскаржуваного договору від 09.10.2020 №09/10-2020.

24.05.2023 відповідачем 1 подано до суду заяву із копією оспорюваного договору (т.2 а.с.18-24).

14.06.2023 позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі щодо представництва інтересів ДП "Херсонський облавтодор" (т.2 а.с.38-40).

Протокольною ухвалою від 28.06.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів.

03.07.2023 відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву (т.2 а.с.74-81).

05.07.2023 відповідачем 1 подано до суду додаткові пояснення щодо відзиву на позовну заяву ДП "Херсонський облавтодор" (т.2 а.с.99-102).

13.07.2023 позивачем подано до суду додаткові пояснення у справі (т.2 а.с.130-134).

У судовому засіданні 17.07.2023 судом поновлено строк на подання відповідачем 2 відзиву на позовну заяву та прийнято до розгляду такий відзив, а також додаткові пояснення відповідача 1 та позивача.

Протокольною ухвалою від 17.07.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

01.08.2023 відповідачем 1 подано до суду додаткові пояснення (т.2 а.с.157-161).

У судовому засіданні 11.09.2023 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 11.09.2023 проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

09.10.2020 між Приватним підприємством "Прем`єра Південь" та Філією "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі начальника Філії, що діє на підставі Положення про філію, з порушенням ст. 92, 203, 215 ЦК України, Статуту ДП "Херсонський облавтодор" та Наказу АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про порядок ведення договірної роботи, було укладено договір № 09/10-2020, який підлягає визнанню недійсним з урахуванням наступного:

- у керівника Філії при укладенні оспорюваного договору був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, він не мав довіреності та повноважень на укладання оскаржуваного договору;

- спірний договір не погоджувався Компанією відповідно до встановлених вимог (згідно Положення про порядок ведення договірної роботи ДП АТ "ДАК" Автомобільні дороги України №243 дочірні підприємства зобов`язані погоджувати з компанією проекти договорів на суму більше ніж 1 000 000 грн); не було проведено тендерну процедуру, чим порушено вимоги закону і статутні положення;

- ДП "Херсонський облавтодор" не було вчинено жодних дій, які могли б свідчити про схвалення оскаржуваного правочину, в даному випадку укладання спірного договору, а відповідно правочин не створює цивільних прав та обов`язків;

- ПП "Прем`єра Південь" не могло не знати про обмеження щодо укладення Спірного договору з огляду на зазначення у преамбулі договору, на підставі яких документів діє підписант.

Укладенням спірного договору порушуються права АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" як засновника і власника корпоративних прав і безпосередньо власника майна ДП "Херсонський облавтодор" (у т. ч. грошових коштів), яке є асоційованим підприємством, а не окремою організаційно-правовою формою згідно усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 27.01.2020 у справі №904/1146/18, від 03.02.2022 у справі №904/5292/19, від 22.06.2022 у справі №913/849/14 та від 23.03.2023 у справі №44/258-б (910/15424/20).

Позивач є не просто засновником ДП "Херсонський облавтодор", але і власником всього майна та коштів Підприємства, що вбачається із Статуту, здійснює абсолютний моніторинг використання коштів та погоджує платежі, основним видом діяльності є управління дочірніми підприємствами і утримується АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за рахунок коштів, зароблених ДП відповідно до статутних вимог на майні Компанії.

Також позивач вказує, що питання щодо представництва інтересів ДП "Херсонський облавтодор" виникло внаслідок того, що працівники ДП "Херсонський облавтодор" на призупиненні, у керівника закінчився контракт, і він не виявив бажання його продовжувати, як і жоден із працівників не захотів тимчасово виконувати функції керівника. АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вживаються заходи щодо визначення підписанта та виконуючого обов`язки керівника. Проте, АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у рамках 20 судових справ здійснює захист і представництво інтересів на стороні ДП "Херсонський облавтодор", не допускаючи надмірних стягнень простроченої пені та іншої міри відповідальності, надаючи оцінку первинним документам та договорів.

3.2. Доводи Приватного підприємства "Прем`єра Південь".

АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не є стороною оспорюваного договору. Та обставина, що позивач є засновником ДП "Херсонський облавтодор", не наділяє його правом на звернення до суду з позовною заявою про визнання договору недійсним.

АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не доведено, яким чином оспорюваний договір порушує права товариства, даний позов подано для невиконання обов`язків чи уникнення сплати боргу ДП "Херсонський облавтодор" у зв`язку з перебуванням в провадженні судді Господарського суду Одеської області Пінтеліної Т.Г. справи №916/432/23 за позовом ПП "Прем`єра Південь" до ДП "Херсонський облавтодор" в особі філії "Голопристанська ДЕД" про стягнення заборгованості за Договором №09/10-2020 від 09.10.2020.

Позивачем не доведено, що довіреність на укладення спірного договору начальнику філії не видавалася чи була скасована до укладення цього Договору. Належними доказами, на підтвердження таких обставин могли бути внутрішні документи: наказ директора підприємства про затвердження порядку видачі та реєстрації довіреностей працівникам підприємства (керівникам філій), відповідні реєстри (книги) видачі довіреностей працівникам юридичної особи у вказаний період з дотриманням хронології їх реєстрації, книги реєстрації вихідної документації, наказ про скасування довіреності тощо.

Під час укладання договору відповідач 1 з довіреністю та положенням про філію ознайомився, однак копії таких документів не знімав, оскільки такий обов`язок відсутній.

Враховуючи, що під час укладання договору відповідач 1 знав лише про Положення про філію та довіреність, оскільки у договорі містилися посилання виключно на такі документи, то будь-які обмеження повноважень керівника філії ПП "Прем`єра Південь" не могли бути відомі.

Те, що Положенням про порядок здійснення договірної роботи АТ "Автомобільні дороги України" передбачено погодження укладання договорів сумою більше 1 млн. грн не було відомо відповідачу 1, оскільки відповідні умови не містяться в Положенні про філію. При цьому відповідно до Положення про філію обмежень щодо укладання договорів керівник філії не має.

Оскільки на позивача покладено обов`язок здійснення контролю за діяльністю підприємства та його філій, в ході якого останньому подається бухгалтерська звітність та інші документи і відомості, за відсутності інформації про невиконання чи неналежне виконання таких обов`язків філією і самою юридичною особою, відповідач 1 вважає, що АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» схвалило спірний Договір мовчазною згодою, що не суперечить вимогам ст. 241 ЦК України.

Питання визначення обсягу повноважень начальника філії підприємства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», ДП "Херсонський облавтодор" та керівником філії «Голопристанська ДЕД», тому сам лише факт вчинення зазначеною посадовою особою протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсним договору, укладеного цією посадовою особою від імені юридичної особи з третіми особами.

3.3. Доводи Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор".

ДП "Херсонський облавтодор" позовні вимоги визнає в повному обсязі та зазначає, що підприємство є асоційованим нерозривно пов`язаним із материнською організацією підприємством, яке АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" при створенні наділило власним майном на праві господарського відання та створило для підприємства структурні підрозділи філії, які для здійснення оперативно-господарської діяльності наділяються майном компанії, основними засобами, а також товарно-матеріальними цінностями.

На момент укладання спірного договору керівнику Філії не видавалась довіреність та повноваження на укладання оскаржуваного договору. Спірний договір не погоджувався Компанією відповідно до встановлених вимог та не схвалювався Підприємством.

За спірним договором не проведено тендерну процедуру, порушено вимоги закону і статутні положення.

ДП "Херсонський облавтодор" не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про схвалення оскаржуваного правочину, а відповідно останній не створює цивільних прав та обов`язків.

Також ДП "Херсонський облавтодор" звертає особливу увагу на те, що із об`єктивних причин фактично позбавлене можливості самостійно здійснювати оскаржування оспорюваного правочину, укладеного без повноважень, у зв`язку із призупиненням трудових договорів, відсутністю працівників і коштів для оплати судового збору.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

4.1. Щодо відносин між позивачем та відповідачем 2.

Згідно наявного в матеріалах справи статуту (т.1 а.с.18-50) Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створено рішенням Державного агентства автомобільних доріг України (наказ Укравтодору від 05.03.2002 № 93) на виконання Указу Президента України від 08.11.2001 № 1056 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та інших законодавчих актів України.

Пунктом 3.1. статуту визначено, що метою діяльності компанії є задоволення потреб держави, територіальних громад, юридичних і фізичних осіб у безпечних та якісних автомобільних дорогах загального користування, роботах та послугах, що виконує Компанія. Одержання прибутку від здійснення господарської діяльності, сприяння у розвитку дорожньої галузі, виробничому та соціальному розвитку підприємств дорожнього господарства, підвищення ефективності використання ними матеріальних, фінансових та інших ресурсів. Для досягнення цієї мети Компанія, зокрема, здійснює управління дочірніми підприємствами.

Згідно п. 4.10. статуту встановлено, що компанія в установленому законодавством порядку має право бути засновником, співзасновником та учасником інших юридичних осіб. Утворення, реорганізація та ліквідація юридичних осіб, засновником, співзасновником, учасником або акціонером яких є компанія, здійснюється відповідно до законодавства та цього статуту.

Компанія не відповідає за зобов`язаннями юридичних осіб, засновником, співзасновником, учасником або акціонером яких вона є, а такі юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями Компанії, крім випадків, передбачених законодавством.

Компанія самостійно через її уповноважені органи відповідно до законодавства та цього Статуту здійснює управління корпоративними правами (акціями, частками) юридичних осіб, засновником, співзасновником, учасником або акціонером яких вона є.

Відповідно до п.4.12. статуту дочірні підприємства Компанії діють на підставі законодавства, статуту Компанії, статутів дочірніх підприємств, затверджених Вищим органом, внутрішніх документів Компанії та їх внутрішніх документів.

Дочірні підприємства несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно із законодавством (п.4.13. статуту).

Згідно п. 4.14. статуту Компанія відповідає за зобов`язаннями дочірніх підприємств, якщо банкрутство останніх викликане неправомірними діями Компанії. Звернення стягнення за обов`язками Компанії на майно, передане дочірнім підприємствам на праві господарського відання, допускається лише у випадках ліквідації дочірнього підприємства після задоволення претензій працівників та кредиторів останнього. В інших випадках дочірні підприємства не відповідають за зобов`язаннями Компанії.

Відповідно до п. 4.16., 4.17. статуту частина майна Компанії може бути передана її дочірнім підприємствам на праві господарського відання у вигляді фінансової інвестиції.

Управління поточною діяльністю дочірнього підприємства Компанії здійснює одноособовий (директор) чи колегіальний (дирекція) виконавчий орган. Порядок діяльності виконавчого органу дочірнього підприємства Компанії, його компетенція, склад та кількість членів визначаються статутом дочірнього підприємства. Призначення одноосібного виконавчого органу дочірнього підприємства або членів колегіального виконавчого органу дочірнього підприємства (всіх чи окремо одного або декількох з них), відсторонення (усунення) їх від виконання обов?язків, їх звільнення здійснюється Головою Правління Компанії за погодженням з Вищим органом.

Згідно п. 4.18. статуту Компенія має право здійснювати перевірки дочірніх підприємств відповідно до законодавства, внутрішніх документів Компанії та статутів дочірніх підприємств. Компанія не може безпідставно втручатися в господарську діяльність її дочірніх підприємств.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.05.2002 проведено державну реєстрацію Дочірнього підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Засновником означеної юридичної особи є АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідно до п.1.1. Статуту (т.1 а.с.91-105) Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створено відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 №156 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і наказу Державної служби автомобільних доріг України від 05.03.2002 №93.

У відповідності до п.2.1. статуту підприємство засноване з метою одержання прибутку, задоволення потреб фізичних і юридичних осіб, територіальних громад і держави у безпечних та якісних автомобільних дорогах загального користування, його роботах послугах і товарах, а також сприяння розвитку дорожньої галузі України.

Згідно п. 3.1., 3.2. статуту Підприємство є юридичною особою приватного права за законодавством України і вважається утвореним та таким, що набуло прав юридичної особи, з дати його державної реєстрації. Підприємство здійснює свою діяльність на комерційній основі.

Відповідно до п. 3.4. статуту Підприємство має самостійний баланс, поточні та інші рахунки у банках, фінансових установах, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку (знак для товарів і послуг), печатку та штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, фірмові бланки тощо.

За умовами п. 3.5. статуту Підприємство несе відповідальність за своїми зобов?язаннями згідно з законодавством. Підприємство не відповідає за зобов?язаннями Засновника. Засновник не відповідає за зобов?язаннями Підприємства, окрім випадків, встановлених законом.

Пунктом 3.6. статуту встановлено, що Підприємство має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових та немайнових прав і нести обов?язки, виступати заявником, позивачем, відповідачем, третьою особою, іншим учасником у судах загальної юрисдикції, Конституційному Суді України, міжнародних, комерційних, третейських та інших судах, у тому числі в судах іноземних держав, міжнародних організаціях і арбітражах, уповноважених розглядати спори, зокрема проти інших держав, а також мати інші права та обов`язки, що надаються законодавством юридичній особі.

Згідно п. 3.8. статуту за рішенням Засновника Підприємство може створювати на території України, а також за її межами філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У відповідності до п. 4.2. статуту майно Підприємства складається з: 1) майна, власником якого Засновник, закріплене Підприємством на праві господарського відання; 2) майна, набутого Підприємством у власність; 3) майна, що належить Підприємству на інших речових правах.

Пунктом 4.4. статуту визначено, що підприємство має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном в порядку та з обмеженнями, установленими законодавством, Статутом Засновника, цим Статутом та внутрішніми (локальними) документами, затвердженими Засновником.

Органами управління Підприємства є: засновник та виконавчий орган директор (дирекція). Посадовими особами підприємства є директор, його заступники, головний інженер, головний бухгалтер, члени дирекції (у разі її створення) та інші працівники, які мають статус посадової особи відповідно до законодавства та внутрішніх документів засновника та підприємства. Посадові особи підприємства повинні діяти виключно в інтересах Підприємства з урахуванням інтересів Засновника, дотримуватись вимог законодавства, цього статуту, внутрішніх документів Засновника та Підприємства (п.6.1.-6.3. статуту).

Підпунктом 27 п. 7.1. статуту визначено, що до компетенції засновника належать повноваження щодо попереднього погодження (надання дозволу) Підприємству на укладання договору про спільну діяльність, договору управління майном, кредитного договору, договору позики, договору про надання/отримання фінансової допомоги, а також інших правочинів, якщо вимога про необхідність такого погодження (надання дозволу) встановлена цим статутом та/або внутрішніми документами Засновника.

Як встановлено судом, філія "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створена як відокремлений структурний підрозділ Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відповідно до наказу ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 09.04.2002 №156.

Відповідно до п.3.1. статуту філія є відокремленим підрозділом Підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і цього положення. Підприємство несе відповідальність за зобов`язаннями філії.

Згідно п. 3.3. статуту філія може від імені і за дорученням директора Підприємства: укладати договори відповідно до предмета діяльності Підприємства; представляти інтереси Філії і Підприємства у всіх установах, організаціях, підприємствах, об`єднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень.

Отже з аналізу статутів, судом встановлено, що АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є засновником та власником корпоративних прав ДП "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", натомість жодні із осіб не відповідає за зобов`язаннями іншої, виключенням є обставина банкрутства дочірнього підприємства внаслідок неправомірних дій компанії.

4.2. Щодо процедури укладання договорів філією.

Так на підтвердження своїх доводів позивачем надано суду положення про порядок ведення договірної роботи ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (т.1 а.с.51-61), яким визначено порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України".

За умовами п. 1.2. Положення Компанія та її посадові особи не несуть і не можуть нести жодної відповідальності за здійснення договірної роботи дочірніми підприємствами, а погодження договорів дочірніх підприємств у Компанії є лише моніторингом договірної роботи підприємств із вибірковою перевіркою наявної інформації.

Згідно п. 1.3. Положення укладення договорів (угод) філіями дочірніх підприємств допускається з питань безпосередньої діяльності філій. При цьому, у преамбулі договору має бути чітко зазначено стороною дочірнє підприємство в особі начальника відповідної філії, що діє на підставі довіреності із зазначенням її реквізитів.

Перелік договорів, які можуть укладатися посадовими особами філій, визначається у додатку №1 до цього Положення.

Для укладення кожного з договорів (угод) керівником дочірнього підприємства видається довіреність посадовим особам філії, тобто генеральні доручення на вчинення всіх юридично-значимих дій посадовим особам філії від імені дочірнього підприємства не видаються, крім окремих випадків за рішенням керівника підприємства, зокрема щодо: складання і підписування документів, які згідно чинного законодавства та/або умов укладених договорів повинні складати і підписувати особи, які безпосередньо беруть участь у здійсненні господарської операції;

Відповідно до п. 1.4. Положення керівники дочірніх підприємств зобов?язані здійснювати посилений контроль та несуть відповідальність за достовірність, повноту і своєчасність відомостей, наданих філіями, договірну роботу філій, ведення журналів реєстрації довіреностей на укладення кожного договору та журналів реєстрації договорів, у т.ч. тих, що укладені філіями. Дочірні підприємства повинні контролювати виконання кожної довіреності, витребовувати, аналізувати, реєструвати і зберігати всі документи, на її виконання, відслідковувати виконання договорів та випадки завдання збитків з метою їх недопущення в майбутньому.

За умовами п. 4.1. положення дочірні підприємства зобов`язані погоджувати з Компанією проекти таких договорів, зокрема, як договори на закупівлю матеріально-технічних ресурсів, на суму більш ніж 1 000 000 грн, а також договори на закупівлю матеріально-технічних ресурсів незалежно від суми, в яких не зазначено ціни договору, а є лише прив?язка до накладних чи специфікацій; У випадку, якщо сума договорів на закупівлю матеріально-технічних ресурсів, укладених дочірнім підприємством із одним постачальником становитиме (досягне) суму більше 1 000 000,00 грн, договори, що укладаються з таким постачальником в подальшому, підлягають погодження із Компанією у порядку, визначеному цим Положенням, незалежно від сум таких договорів.

Згідно п. 5.7. Положення Компанія вправі здійснювати перевірки ведення договірної роботи дочірніми підприємствами, за результатами яких приймати відповідні рішення, застосовувати заходи дисциплінарного стягнення до керівних осіб дочірніх підприємств, а також достроково розривати контракт із керівником у випадку виявлення порушень цього Порядку.

4.3. Щодо укладання спірного правочину.

09.10.2020 між Приватним підприємством "Прем`єра Південь" (Постачальник), в особі директора, що діє на підставі статуту, та Філією "Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства Херсонський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України", в особі еначальника філії, який діє на підставі Положення філії та довіреності №210 від 10.08.20202, укладено договір № 09/10-2020 (т.2 а.с.19).

За умовами п.1.1.-1.3. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця Мазут М-100, Бітум нафтовий дорожній БНД 50/70, 70/100, окремими партіями згідно заявок покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Згідно п. 3.1. договору ціна договору складається із суми всіх специфікацій на основі рахунків та видаткових накладних на поставлений товар в межах строку дії цього договору.

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі, протягом 15 банківських днів після отримання товару на підставі рахунку-фактури.

За умовами п. 5.4., 5.5. договору датою поставки товару вважається дата отримання покупцем та оформлення уповноваженими представниками сторін, у встановленому чинним законодавством порядку, видаткових накладних. Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару, який вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем на підставі підписаних сторонами видаткових накладних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.06.2023 у справі №916/432/23 стягнуто з Дочірнього підприємства Херсонський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі філії Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця Дочірнього підприємства Херсонський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Приватного підприємства Прем`єра Південь основний борг в сумі 471 036 грн 50 коп., 3% річних в розмірі 33 114 грн 98 коп., інфляційні витрати в сумі 206 599 грн 58 коп., та судовий збір 10 661 грн 27 коп.

Позовні вимоги в рамках даної справи ґрунтувались на невиконанні Дочірнім підприємством Херсонський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі філії Голопристанська дорожньо-експлуатаційна дільниця Дочірнього підприємства Херсонський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України зобов`язань за укладеним з Приватним підприємством Прем`єра Південь договором №09/10-2020 від 09.10.2020.

В рамках даної справи судом встановлено, що позивачем було здійснено поставки за наступними видатковими накладними: № 278 від 10.10.2020 року на суму 389 070, 50 грн; № 309 від 23.10.2020 року на суму 245 044, 80 грн; №312 від 24.10.2020 року на суму 403 921,70 грн.

Судом встановлено, що неоплаченою залишилась видаткова накладна № 312 від 24.10.2020 у розмірі 403 921,70 грн та частково неоплаченою видаткова накладна № 309 від 23.10.2020 року у розмірі 67 114, 80 грн., заборгованість в сумі складає 471 036,50 грн.

5. Позиція суду.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у статті 16 ЦК України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Із наведеного слідує, що на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

В якості способу захисту своїх інтересів позивачем обрано визнання недійсним договору, внаслідок укладання якого, на думка останнього, порушено права Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" як засновника, власника корпоративних прав та майна ДП "Херсонський облавтодор", що в тому числі підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема, у справах №913/849/14, №904/5292/19, 904/1146/18.

При цьому, як вказує позивач, необхідність представництва інтересів ДП "Херсонський облавтодор" як сторони оспорюваного правочину, викликана відсутністю директора та бажаючих зайняти таку посаду.

Щодо необхідності захисту корпоративних прав позивача як засновника Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор".

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала правові висновки щодо можливості учасника товариства від свого імені звертатися до суду з позовами з підстави вчинення товариством правочинів або інших дій чи бездіяльності.

Так суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 01.03.2023 по справі № 522/22473/15-ц, які полягають у такому:

60. За змістом статей 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

61. За положеннями статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

62. Відповідно до частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

63. За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

64. Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників.

65. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 923/20/17 дійшов висновків, відповідно до яких укладення директором товариства договорів, сума яких перевищує визначену в статуті суму без передбаченої статутом згоди загальних зборів товариства, порушує корпоративні права позивача на управління справами такого товариства, які полягають у наданні згоди учасниками товариства, оформленої рішенням загальних зборів учасників, на укладання таких договорів.

66. Водночас Велика Палата Верховного Суду відступила від цього висновку у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), оскільки згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства.

67. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які за загальним правилом діяти від імені товариства не мають права.

68. Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

69. Велика Палата Верховного Суду також бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95, пункти 46-52; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, ЄСПЛ розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участі у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява № 42758/05).

70. Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), від 15 жовтня 2019 року у справі № 905/2559/17 (провадження № 12-264гс18), від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16 (провадження № 12-90гс19), від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18 (провадження № 12-159гс19), від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

71. Таким чином, належним заявником є той, хто звертається за захистом саме свого права.

72. Національне законодавство України також наголошує на наявності в особи права на звернення за захистом свого особистого права. Зокрема, стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

73. Так само і частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить положення, відповідно до яких юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

74. Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

75. Сучасний підхід до використання теорії «проникнення за корпоративну завісу» сформувався в ЄСПЛ, починаючи з рішення 1995 року у справі Agrotexim and Others v. Greece.

76. Застосовуючи зазначений підхід, ЄСПЛ відтворив правову позицію Міжнародного суду ООН, що була висловлена ним у рішенні у справі Barcelona Traction, Light and Power Company Limited від 05.02.1970.

77. У пункті 56 вказаного вище рішення відзначено, що незалежність юридичної особи не можна вважати абсолютною. У цьому контексті «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» визнається адекватним та справедливим у певних обставинах або для досягнення певної мети.

78. Ця теза була відображена, розвинена та конкретизована на рівні практики ЄСПЛ.

79. ЄСПЛ проводить різницю між скаргами, поданими акціонерами про заходи, що зачіпають їх права як акціонерів, та про дії, що зачіпають права компанії, у яких вони володіють акціями (Agrotexim and Others v. Greece, пункти 65-66; Albert and Others v. Hungary [GC], пункт 122).

80. В одній групі справ самі акціонери можуть вважатися потерпілими в розумінні статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) (Olczak v. Poland, пункти 57-62; Albert and Others v. Hungary [GC], пункти 126-134, та цитовані в них посилання; Project-Trade d.o.o. v. Croatia?, пункти 44-47).

81. В іншій групі справ загальний принцип такий, що акціонери компаній не можуть розглядатися як потерпілі у розумінні Конвенції, щодо дій та заходів, що стосуються їхньої компанії. Однак при цьому ЄСПЛ у низці справ передбачає можливість для відступу від указаного в цьому пункті загального принципу.

82. Так, у пункті 66 рішення від 24 жовтня 1995 року у справі Agrotexim and Others v. Greece, № 14807/89) ЄСПЛ зазначив, що підходи «проникнення за корпоративну завісу» або «ігнорування статусу юридичної особи» можуть застосуватись тільки у виняткових випадках, наприклад коли чітко встановлено, що компанія не мала можливості безпосередньо звернутись до інституцій Конвенції через органи управління юридичної особи або через ліквідаторів.

83. У рішенні від 26 жовтня 2000 року у справі G. J. v. Luxembourg (№ 21156/93) суд встановив, що підприємство було ліквідовано, а подана до суду скарга стосувалася діяльності ліквідаторів. За цих обставин ЄСПЛ вважав, що компанія як юридична особа на той час не могла подати скаргу до Комісії.

84. У справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic) (№ 29010/95, рішення від 21 жовтня 2003 року) заявником був банк (через свого колишнього голову-акціонера, який володів контрольним пакетом акцій), у якому Чеським Національним Банком було запроваджено тимчасову (примусову) адміністрацію через незадовільний фінансовий стан банку та його ліквідацію. Суть скарги заявника до ЄСПЛ полягала в тому, що банк був позбавлений доступу до суду, де банк хотів виступити з протестом проти запровадження тимчасової адміністрації.

85. У рішенні від 07 липня 2020 року у справі Camberrow MM5 AD v. Bulgaria (№ 50357/99) ЄСПЛ вважав, що через конфлікт інтересів між компанією (банком) та її спеціальною адміністрацією і довіреними особами сам банк не міг подати справу до ЄСПЛ.

86. У пункті 26 рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» ЄСПЛ зазначив, що проникнення за «корпоративну завісу» або нехтування правосуб`єктністю компанії може буде виправданим лише за виключних обставин, зокрема якщо точно встановлено, що компанія не може звернутися до конвенційних установ через органи, утворені згідно з її статутом, або у випадку ліквідації - через її ліквідаторів.

87. У рішенні від 07 липня 2020 року Alberts and Others v. Hungary (пункти 133 та 134) ЄСПЛ зазначив, що у справах Agrotexim and Others v. Greece та Olczak v. Poland встановлені загальні принципи того, що заходи, які направлені або націлені на права акціонерів, необхідно відрізняти від втручання в право компанії на мирне володіння майном. Дії, що зачіпають права акціонерів, відрізняються від заходів та процедур, що стосуються компанії, тим, що їх характер та імовірний ефект прямо та особисто зачіпає права акціонерів і виходить за межі простого втручання в інтереси компанії, порушуючи положення акціонерів у структурі управління компанії.

88. ЄСПЛ у вказаному рішенні також звертає увагу, що, для того аби акціонери компанії могли довести, що їх звернення з питань, які стосуються компанії, були виправдані винятковими обставинами (exceptional circumstances), такі акціонери повинні навести вагомі та переконливі причини, що доводять відсутність у самої компанії практичної та ефективної можливості звернутися до суду через органи, створені відповідно до її статуту.

89. За змістом рішенням ЄСПЛ у справі Alberts and Others v. Hungary, такими винятковими обставинами можуть бути, зокрема, запровадження відносно компанії зовнішнього нагляду або контролю у зв`язку з її фінансовими або іншими труднощами, або якщо особа, до завдання якої відносився захист інтересів компанії, не була здатна або не хотіла звертатися до суду, або якщо виникли розбіжності між акціонерами та тимчасовим керуючим (наприклад, відсторонення від посади керуючого та призначення тимчасового керуючого).

90. Таким чином, допускається проникнення за «корпоративну завісу» та звернення учасників товариства з позовом в інтересах самого товариства, але за виняткових обставин.

91. Якщо екстраполювати наведені висновки ЄСПЛ на національне законодавство, то Велика Палата Верховного Суду вважає, що такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).

З урахуванням означених висновків Верховного Суду, суд зауважує, що укладання оспорюваного договору стосується прав та інтересів дочірнього підприємства, а не корпоративних прав його засновника, яким є позивач.

При цьому не можна віднести до виняткових обставин можливості «проникнення за корпоративну завісу» те, що відповідач 2, як сторона договору, фактично позбавлений можливості захистити свої права, через відсутність директора.

Так суд враховує, що наказом АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 23.05.2023 (т.2 а.с.88) призначено Вдовиченко Ю.А. виконуючим обов`язки директора ДП "Херсонський облавтодор", що відповідно спростовує доводи позивача щодо відсутності особи, що здійснює управління поточною діяльністю Підприємства.

При цьому суд враховує також положення п. 4.17. Статуту, за змістом яких призначення директора дочірнього підприємства, відсторонення його від виконання обов`язків та звільнення віднесено саме до компетенції Голови правління Компанії. А отже Компанія жодним чином не була позбавлена можливості призначити директора чи виконуючого обов`язки раніше ніж 23.05.2023. Більш того, матеріалами справи не підтверджено відсутність виконавчого органу Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" після укладання договору, під час його виконання та до 23.05.2023.

Щодо доводів позивача стосовно порушення його майнових прав, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Частиною восьмою статті 63 Господарського кодексу України передбачено, що у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім.

Дочірнє підприємство в Міжнародних стандартах фінансової звітності (додаток А) визначається як суб`єкт господарювання, який контролюється іншим суб`єктом господарювання.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97 затверджено Державний класифікатор України - ДК 002:2004 - Класифікацію організаційно - правових форм господарювання. Об`єктом класифікації є визначені чинним законодавством організаційно-правові форми юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи: філії, представництва, а також підприємці - фізичні особи, які не мають статусу юридичної особи.

Пункт 3.1.8 Класифікатора передбачає, що дочірнє підприємство - підприємство, єдиним засновником якого є інше підприємство (підприємство, залежне від іншого).

Згідно з частиною першою статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає та означене жодною із сторін по справі не спростовано, що Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" є окремою юридичною особою, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. При цьому суд враховує положення статуту, якими визначено, що Підприємство не відповідає за зобов`язаннями Засновника, як і Засновник не відповідає за зобов`язання Підприємства, окрім випадків встановлених законом.

Отже в даному випадку, виходячи з положень статуту, у позивача відсутня будь-яка відповідальність за укладеним між відповідачами оспорюваним договором.

З урахуванням означеного, суд доходить висновку, що позивач в даному випадку не є заінтересованою особою в розумінні ст.215 ЦК України, тобто особою, у якої наявний конкретний майновий інтерес, оскільки за наслідком визнання договору недійсним жодні майнові права позивача не можуть бути відновлені, оскільки не є такими, що порушені.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду як на релевантну до даних правовідносин.

Так у справі №913/849/14 розглядалися правовідносини в рамках справи про банкрутство, де надавалась оцінка наявності повноважень у засновника щодо погодження плану санації боржника.

У справах № 904/5292/19, 904/1146/18 судом надавалась оцінка наявності у дочірнього підприємства статусу державного. Водночас жодних висновків щодо можливості засновника звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору, який укладено дочірнім підприємством, вказані постанови не містять.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд зазначає про недоведення позивачем порушення його прав оспорюваним правочином, що відповідно є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд також зауважує, що визнання позову відповідачем 2, з урахуванням того, що оспорюваний правочин є двостороннім та наявності заперечень другої сторони щодо недійсності правочину, не може бути прийнято судом відповідно до ст. 191 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що оцінка інших доводів, наведених в обґрунтування вимог щодо недійсності правочину, є недоцільною з огляду на висновки суду щодо стадійності розгляду справи, позаяк на результат вирішення даного спору не впливає.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для покладення на відповідачів судових витрат у вигляді судового збору відсутні.

Керуючись ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 21 вересня 2023 р.

Суддя Ю.М. Щавинська