УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

27.09.2023 Справа № 910/14811/23

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позовної заяви Київського національного лінгвістичного університету (м. Київ)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц." (м. Київ);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний комплекс "Олімпія" (м. Київ)

про визнання недійсним договору та скасування рішення реєстратора

ВСТАНОВИВ:

Київський національний лінгвістичний університет (далі - КНЛУ, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.С.Ц.» (далі - ТОВ «Л.С.Ц.», відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Груп» (далі - ТОВ «Л-Груп», відповідач-2) про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного відповідачами, та скасування рішення реєстратора.

Дослідивши матеріали вказаної позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів, є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Судовий збір згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду встановлено такий розмір та порядок сплати судового збору: за позовними заявами майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за позовними заявами немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн 00 коп.

З огляду на те, що даний позов містить дві вимоги немайнового характеру, то судовий збір за його подання становить 5368,00 грн. ( 2*2 684,00).

Позивач вказану суму судового збору не сплатив, а подав разом з позовом заяву щодо відстрочення його сплати, у якій посилаєтьсяч на статтю 8 Закону України «Про судовий збір» та просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку, що у її задоволенні слід віцдмовити.

Так, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, зокрема, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

У постанові від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18, на яку посилається заявник у поданій заяві, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на те, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Водночас заявник не наводить будь-яких доводів щодо майнового стану Київського національного лінгвістичного університету, як того вимагає пункт 3 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», а його твердження про те, що спір у даній справі зачіпає житлові чи соціальні права мешканців гуртожитку університету, суд вважає необгрунтованими, оскільки спір стосується виключно відповідності договору іпотеки нормам чинного законодавства та у разі визнання його недійсним - скасування реєстраційних дій.

Також суд зауважує, що клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору не містить жодних доводів та доказів, які б свідчили про неможливість сплати позивачем судового збору до ухвалення рішення у справі.

Разом з цим суд зазначає, що сума судового збору у розмірі 5368,00 грн. є адекватною та співмірною відносно заявлених позовних вимог (немайнового характеру), а тому сплата судового збору у вказаній сумі не може розцінюватись як обмеження права на доступ до правосуддя, що узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (рішення суду від 10.07.98 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72), у яких Європейський суд визнає фінансування функціонування органів судової влади в якості "законної мети" та в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії" (Case of Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01, п. 57).

Отже, у даному випадку суд вважає, що сплата судового збору не є обмеженням права позивача на доступ до суду, а є легітимним (передбаченим законом) обов`язком заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір у розумному співвідношенні розміру судового збору у залежності від майнових чи немайнових вимог. Невиконання заявником такого обов`язку наділяє суд правом не приймати позов до розгляду та залишати позовну заяву без руху.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", в яких визначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для звільнення позивача від сплати судового збору немає.

Далі, згідно з ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити спосіб захисту, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Проте позтивач, заявляючи вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Оніщук О.І. (про державну реєстрацію та їх обтяжень індексний номер 55171364 від 16.11.2020), як похідної від вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, не обґрунтував такий спосіб захисту, оскільки основна вимога позову фактично направлена на захист порушеного права власності позивача та витребування його майна з незаконного володіння, а скасування рішень реєстратора не замінює способу захисту, відповідного до порушеного права.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, у порушення вказаних норм позивач не надав суду доказів тих обставин, на які він посилається в обґрунтування позову, а саме - договору позики № 20/12 від 23.12.2019, укладеного між ТОВ "СК "Олімпія" та ТОВ "Ліко-Холдінг", згідно з яким, за твердженням позивача, зобов`язання іпотекою не забезпечувались.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 162, 174, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Київського національного лінгвістичного університету про визнання недійсним договору та скасування рішення реєстратора залишити без руху.

Надати Київському національному лінгвістичному університету строк у десять днів з дня вручення даної ухвали на усунення вказаних в ній недоліків шляхом належного виконання вимог ст. 162-164 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків у визначений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Головіна К. І.