ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. Справа№ 910/3113/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Станіка С.Р.

Яковлєва М.Л.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2023

у справі № 910/3113/23 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Балакком"

до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни

про стягнення 127 184,15 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2023 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця (далі- ФОП) Мельник Інни Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Балакком" 78 508,00 грн заборгованості, 23 344,45 грн пені, 22 107,63 грн інфляційних втрат, 3 224,07 грн 3 % річних, 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 684,00 грн судового збору за подання позову.

Частково не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП Мельник Інна Володимирівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить стягнути з неї 38 508,00 грн заборгованості, а в решті позовних вимог - відмовити.

Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим не мав можливості подати докази сплати заборгованості у розмірі 40 000,00 грн, оплату якої здійснив після прийняття судом рішення. Апелянт також вказував про відсутність його вини у простроченні грошового зобов`язання та завищені позивачем витрати на правничу допомогу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Станік С.Р., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження до надходження матеріалів справи.

24.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

25.08.2023 до суду надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.05.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 79 (далі - договір), за умовами якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід`ємну частину договору. Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженої сторонами та діючої на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляються за договором, та їх ціни.

Згідно п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється не пізніше 90 календарних днів з моменту поставки товару.

Додатковою угодою № 1 від 04.01.2021 строк дії договору продовжено до 31.12.2021.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 118 508,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ 25575, 26016 від 28.12.2021.

Проте, вказаний товар покупцем оплачений лише у розмірі 40 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 25/05/20235321 від 25.05.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати товару за договором поставки, який є підставою для виникнення у відповідача грошового зобов`язання, та застосування до нього відповідальності за прострочення виконання цього зобов`язання.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 118 508,00 грн., вартість якого покупець зобов`язаний був здійснити не пізніше 90 календарних днів з моменту поставки товару. Проте, розрахунок відповідачем здійснено частково - 25.05.2023 у розмірі 40 000,00 грн. та з порушенням встановленого договором строку.

Враховуючи наведе, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги у розмірі 78 508,00 грн заборгованості.

Відповідно до п. 3.5 договору за несвоєчасну оплату продукції покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 23 344,45 грн пені, 22 107,63 грн інфляційних втрат, 3 224,07 грн 3 % річних за загальний період прострочення з 28.03.2022 по 21.02.2023, є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України, тож позов в цій частині правомірно задоволено судом першої інстанції.

Матеріалами справи спростовуються твердження апелянта щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи, а саме копія позовної заяви з додатками та ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі надсилались на юридичну адресу відповідача.

Водночас наслідки неотримання поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Згідно ч. 4 ст. 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стосовно посилань апелянта про відсутність його вини у простроченні грошового зобов`язання та завищені позивачем витрати на правничу допомогу, то відповідні твердження і докази не були предметом дослідження суду першої інстанції, а дослідження нових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд приймає лише у виняткових випадках. Серед критеріїв для їх прийняття є "винятковість випадку" і "об`єктивна неможливість" учасника справи подати такі докази до суду першої інстанції (ч. 3 ст. 269 ГПК України). Проте, таких причин відповідачем не наведено.

Слід також зазначити, що докази які виникли після прийняття оскаржуваного рішення не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позову та покладенню на відповідача понесених позивачем судових витрат згідно до положень статей 126, 129 ГПК України.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2023 у справі № 910/3113/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2023 у справі № 910/3113/23 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу-підприємця Мельник Інни Володимирівни.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді С.Р. Станік

М.Л. Яковлєв