ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

26 вересня 2023 року Справа № 906/1016/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Мельников О.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Сорока О.І.;

відповідача - Габріель Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» на рішення господарського суду Житомирської області від 20.06.2023, повний текст якого складено 30.06.2023, у справі №906/1016/21 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Олевської районної спілки споживчих товариств м.Олевськ Житомирська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» м.Київ

про стягнення 1 616 313, 00 грн плати за перевищення вартості предмета іпотеки

У вересні 2021 року Олевська районна спілка споживчих товариств (надалі в тексті Споживспілка) звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» (надалі в тексті Товариство) 1616313,00 грн в рахунок суми, яка є перевищенням 90% вартості предмета іпотеки, яким було нежитлове приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І поверху торгівельного центру «Уборть» ринковою вартістю станом на 18.12.2,00 грн, та що була набута Товариством у власність 18.12.2014, над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за Договором про надання безвідсоткової фінансової допомоги №01/01/10-БП від 04.11.2010, Договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №02/01/11-БП від 30.01. 2011, Договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №03/11/12-БП від 08.11.2021, укладених між ТОВ «Два ЕС» та Олевською РССТ на суму 240000,00 грн з обумовленим кінцевим строком повернення боргу до 04.04.2013.(т.1, арк.справи 1-7).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у справі №906/1016/21 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 849584,10 грн суми, яка є перевищенням 90% вартості предмета іпотеки, яким було нежитлове приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І поверху торгівельного центру «Уборть» ринковою вартістю станом на 18.12.2014, та що була набута ТзОВ «Два ЕС» у власність 18.12.2014, над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за договором про надання безвідсоткової фінансової допомоги №01/01/10-БП від 04.11.2010, договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №02/01/11-БП від 30.01.2011, договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №03/11/12-БП від 08.11. 2021, укладених між ТзОВ «Два ЕС» та Олевською районною спілкою споживчих товариств на суму 240000,00 грн з обумовленим кінцевим строком повернення боргу до 04.04.2013 та 12743,76 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви. В частині стягнення 766728,90 грн відмовлено.(т.2, арк. справи 231-239).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував встановлені під час розгляду справи №906/1231/20 обставини непроведення Відповідачем оцінки предмета іпотеки на момент набуття спірного майна у власність та зазначення останнім у повідомленні №01 від 04.02.2015 недостовірної інформації про вартість об`єкту іпотеки.

З огляду на предмет позову та відсутність в матеріалах справи звіту про оцінку спірного майна на дату продажу, місцевим судом було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, за наслідками проведення якої судовим експертом визначено вартість спірного майна на день набуття права власності, тобто станом на 18.12.2014 в сумі 1210649,00 грн.

Здійснивши власний розрахунок розміру заподіяних збитків за відсутності зауважень від обох сторін щодо висновку судового експерта від 15.12.2022, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ТзОВ «Два ЕС» на користь Олевської РССТ підлягає стягненню 849 584,10 грн (1089584,10 грн 240000,00 грн), що є різницею, яка становить 90% вартості предмета іпотеки станом на 18.12.2014 та заборгованістю Позивача перед Відповідачем за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги. В частині стягнення 766728,90 грн в задоволенні позову відмовлено.

Крім того, Відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що лише після звернення до суду та ухвалення рішення суду у справі №906/1231/20 Позивач міг дізнатися про порушення його прав в частині можливого недоотримання грошових коштів, які складають різницю між вартістю предмету іпотеки, та заборгованістю Позивача перед Відповідачем за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги станом на 18.12.2014, у зв`язку з відсутністю оцінки майна на час набуття відповідачем майна у власність.

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач подав скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у даній справі в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.(т.3, арк.справи 1-4).

Обґрунтовуючи свою скаргу, апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухваливши рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник зазначає, що у справі №914/127/20, на яку послався однак невірно застосував у своєму рішення суд першої інстанції, Верховним судом зроблено висновок, що право власності на предмет іпотеки було набуто відповідачем безпосередньо на підставі договору іпотеки та положень ст.37 Закону України «Про іпотеку», тому помилковим вважати спірні правовідносини недоговірними зобов`язаннями.

На переконання Скаржника, до спірних правовідносин мають застосовуватися відповідні приписи цивільного законодавства, що регулюють договірні зобов`язання, та умови договору іпотеки.

В тому числі, при вирішенні питання про суму грошових коштів до відшкодування суд першої інстанції мав би врахувати всю заборгованість позивача, яка утворилася за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги (включаючи 48 000,00 грн штрафу, 73 993,15 грн пені), а не лише суму основного боргу. З урахуванням цього, сума, яку б належало відшкодувати Позивачеві, на думку Відповідача складає не 849 584,10 грн, а 727 590,95 грн (1210649,00 грн х 90% 240 000,00 грн 48 000,00 грн 73 993,15 грн).

Апелянт також вважає, що місцевий суд застосовуючи в оскаржуваному рішення норму ст.261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, не перевірив доводи Відповідача про те, що позивач довідався (міг довідатися) про порушення своїх прав 11.02.2015, адже:

- з 11.02.2015 Позивач достеменно знав про факт звернення стягнення на предмет іпотеки (отримання повідомлення №01 від 04.02.2015 є преюдиційним фактом);

- з 11.02.2015 Позивач був поінформований про відсутність у Відповідача наміру від-шкодовувати позивачу грошові кошти у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки (отримання повідомлення № 01 від 04.02.2015 є преюдиційним фактом);

- з 2015 по 2020 роки позивач фактично продовжував володіти предметом іпотеки, сплачував за нього податки, що відображено у рішенні Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 та постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №906/1231/20;

- з 2015 по 2020 роки позивач передавав частину предмету іпотеки в оренду, що встановлено у рішенні Господарського суду Житомирської області від 29.06.2022 у справі №906/1026/20;

З огляду на вищевикладене, Скаржник вважає, що протягом усього часу, який передував зверненню Позивача до господарського суду, проявивши розумну обачність та зацікавленість щодо стану своїх справ, позивач міг та мав можливість у межах строків позовної давності довідатися про непроведення відповідачем оцінки предмету іпотеки, самостійно провести таку оцінку (маючи предмет іпотеки у своєму володінні), визначивши дійсну ринкову вартість предмету іпотеки

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.07.2023 відкрито провадження у справі №906/1016/21, розгляд призначено на 27.07.2023. Забезпечено представнику Відповідача адвокату Габрієлю Я.В. участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.(т.3, арк.справи 14).

За час апеляційного провадження до суду надійшли наступні документи:

08.08.2023 клопотання Позивача про виправлення описки.(т.3, арк.справи 16, 19-20);

07.08.2023 відзив, в якому Позивач просить залишити апеляційну скаргу ТзОВ «Два Ес» без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 без змін.(т.3, арк.справи 27-31, 34-36, 43-48).

Протокольною ухвалою від 19.09.2023 в судовому засіданні було оголошено перерву до 10:30 год 26.09.2023.(т.3, арк.справи 57).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 19.09.2023 та 26.09.2023, представник Відпові-дача підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задоволити. Представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2010 Споживспілка-позичальник та Товариство-позикодавець уклали Договір №01/01/10-БП про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно умов якого позикодавець надає до 04.04.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 100 000,00 грн.(т.1 арк.справи 10).

30.01.2011 між тими самим сторонами було укладено Договір №02/01/11-БП про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно умов якого позикодавець надає до 31.03.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.(т.1 арк.справи 11).

08.11.2012 між Позивачем та Відповідачем укладено третій Договір про надання без-відсоткової поворотної фінансової допомоги №03/11/12-БП, згідно умов якого позикодавець надає до 08.03.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 110 000,00 грн.(т.1 арк.справи 12).

З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що кошти згідно зазначених договорів позики в загальній сумі 240 000 грн були сплачені Товариством Споживспілці.

Матеріали справи свідчать, з метою забезпечення виконання Споживспілкою зобов`язань за договорами позики Споживспілка-позичальник та Товариство-позикодавець 09.11.2012 уклали Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований з реєстрі за №8709.(т.1, арк.справи 13-16)

За умовами Договору іпотеки, в заставу було передано приміщення І поверху нежитлової будівлі торгівельного центру «Уборть», що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м.Олевськ, вул.Б.Хмельницького, 1 загальною площею 486,4 м2, що складається з: коридору 17 площею 17,4 м2, коридору 18 площею 24,7 м2, коридору 19 площею 2,9 м2, приміщення 20 площею 7,9 м2, кладової 23 площею 10,9 м2, коридору 39 площею 7,1 м2, приміщення 39-а площею 64 м2, приміщення 40 площею 14,1 м2, приміщення 41 площею 15,8 м2, коридору 42 площею 9,7 м2, коридору 43 площею 3,8 м2, вентиляційної шахти 43-а площею 1,2 м2, туалету 14 площею 1,7 м2, кладової 22 площею 2,5 м2, туалету 24 площею 1,2 м2, коридору 25 площею 6,8 м2, коридору 26 площею 2,7кв.м, кабінету 27 площею 18кв.м, коридору 23 площею 1,8 м2, коридору 29 площею 1,2 м2, туалету 30 площею 1,1 м2, туалету 31 площею 2,4 м2, коридору 32 площею 3,4 м2, приміщення 33 площею 14,4 м2, коридору 34 площею 23,1 м2, коридору 35 площею 2,2 м2, приміщення 36 площею 4,2 м2, коридору 36-А площею 11,2 м2, залу 37 площею 201,1 м2, коридору 37-а площею 3,4 м2, кладової 38 площею 4,5 м2.

Пунктом 3.1 Договору іпотеки, Позивач як іпотекодавець засвідчив та гарантував цілковите визнання, згодує та розуміння порядку позасудового врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобов`язань за договорами позики, зобов`язується не чинити перешкод в реалізації прав за Договором іпотеки Відповідачем-іпотекодержателем.

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотеко-держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання міститься у п.6.2 Договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2013 Товариство надіслало на адресу Споживспілки письмову вимогу №01/09.04.13 від 09.04.2013 про усунення у тридцятиденний строк допущених порушень шляхом оплати боргу в розмірі 240 000 грн з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.(т.1, арк.справи 158).

Зазначена вимога була надіслана Позивачу реєстрованим поштовим відправленням з оголошеною цінністю №040, описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №135, яка отримана Позивачем 16.04.2013.(т.1, арк.справи 159).

Крім того, 10.04.2014 Відповідач повторно надіслав Позивачеві вимогу про сплату боргу №01/09.04.14 від 09.04.2014 з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Вимогу отримано Позивачем 14.04.2014, що стверджується повідомлен-ням про вручення поштового відправлення №040.(т.1, арк.справи 161).

У зв`язку з невиконанням боргових зобов`язань за Договором іпотеки, державним реєстратором Олевського РУЮ Житомирської області 18.12.2014 було проведено реєстрацію права власності ТзОВ «Два ЕC» на нежитлове приміщення за адресою: м.Олевськ, вул. Б.Хмельницького, 1 (номер запису про право власності 8275944).(т.1, арк.справи 148-149)

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2014 державним реєстратором Ніловою А.О. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України м.Київ було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №18391729, згідно якого за Товариством зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І-го поверху ТЦ «Уборть».(т.1, арк.справи 150-151).

Підставою для виникнення права власності став Договір іпотеки від 09.11.2012, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстровано в реєстрі за №8709.

Матеріалами справи стверджується надіслання Товариством 04.02.2015 на адресу Споживспілки повідомлення №01 про реєстрацію права власності на майно об`єкт іпотеки, яке вручене останній 11.02.2015.(т.1, арк.справи 162-163).

Судом першої інстанції було констатовано, що вищевказані обставини були встановлені рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.07.2020 у справі №910/16947/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2020, яким Споживспілці відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним і скасування рішення індексний номер 18391729 від 26.12.2014 про державну реєстрацію за ТзОВ «Два ЕС» права власності на нежитлове приміщення за адресою: Житомирська область, м.Олевськ, вул.Хмельницького Богдана, 1, площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі першого поверху торгівельного центру «Уборть» та про припинення права власності Товариства на вказане приміщення шляхом скасування запису про право власності №8275944 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.(т.1 арк.справи 174-179).

Проте, після завершення розгляду спору у справі №910/16947/19, вважаючи, що Товариство незаконно зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки у жовтні 2020 року Споживспілка звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення №18391729 від 26.12.2014 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: Житомирська обл., м.Олевськ, вул. Б.Хмельницького, 1, площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1-го поверху ТЦ «Уборть» за ТзОВ «Два ЕС» та про припинення права власності Товариства на нежитлове приміщення за адресою: Житомирська обл., м.Олевськ, вул.Б.Хмельницького, 1, площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1-го поверху ТЦ «Уборть» шляхом скасування запису про право власності №8275944 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 у справі №906/1231/20 у задоволенні позову відмовлено.(т.1, арк.справи 24-30).

Рішенням вмотивовано обґрунтованістю вимога Споживспілки про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора №18391729 від 26.12.2014, оскільки у документах, поданих для державної реєстрації права власності за ТзОВ «Два ЕС», відсутня оцінка предмету іпотеки, що суперечить умовам укладеного сторонами Договору іпотеки. Місцевий суд також дійшов висновку, що за відсутності оцінки предмета іпотеки на час набуття його у власність Товариством відсутні правові підстави вважати дотриманим справедливий баланс інтересів сторін правовідносин внаслідок вчинення державним реєстратором оскаржуваних у цій справі дій. Водночас, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення права власності ТзОВ «Два ЕС» на вказане приміщення шляхом скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки така вимога в розумінні ст.5 ГПК України є неефективним способом захисту, враховуючи, що на час ухвалення рішення судом такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права закон не передбачав.

Поруч з тим, рішенням у справі №906/1231/20 господарський суд відмовив у задоволенні позову через пропуск Споживспілкою трирічного строку позовної давності при зверненні з позовною заявою 06.10.2020, оскільки, як було встановлено судами у справі №910/16947/19 про порушення права Споживспілці стало (могло стати) відомо з 11.02.2015, тобто з моменту отримання листа-повідомлення №01 від 04.02.2015. Суд зауважив, що Позивач ані в письмовій, ані в усній формі в судових засіданнях не клопотався про визнання причин пропуску позовної давності поважними, оскільки вважав, що вказаний строк не є пропущеним.

За наслідками перегляду рішення у справі №906/1231/20 Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 08.06.2021 скасував оскаржуване рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 та прийняв рішення про часткове задоволення позову: визнав незаконним та скасував рішення державного реєстратора Нілової А.О. №18391729 від 26.12.2014 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: Житомирська область, м.Олевськ, вул.Богдана Хмельницького, 1, площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1-го поверху Торгівельного центру «Уборть» за ТзОВ «Два ЕС», в іншій частині позову відмовив.

Проте, 01.09.2021 постановою у справі №906/1231/20 Верховним Судом задоволено касаційну скаргу Товариства, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №906/1231/20 скасовано; рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 залишено в силі.

Позивач у даній справі зазначає, що про відсутність оцінки предмета іпотеки йому стало відомо лише під час слухання справи №906/1231/20, коли було витребувано інвентаризаційну справу, де така оцінка була відсутня. Відтак, всупереч вимогам ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовам п.6.9 Договору іпотеки від 09.11.2012 подані Товариством для державної реєстрації права власності документи на спірну частину нежитлового приміщення 1-го поверху ТЦ «Уборть» за адресою: Житомирська обл., м.Олевськ, вул.Б.Хмельницького, 1, площею 486,4 м2 не містили такої оцінки.

Позивач зауважує, що саме Товариство станом на дату набуття предмета іпотеки у власність 18.12.2014 не вжило заходів для проведення оцінки майна та не виконано своїх зобов`язань перед Споживспілкою щодо сплати на її користь суми перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, чим порушило імперативні норми статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи містять Звіт №210903-М про проведення незалежної оцінки суб`єктом оціночної діяльності ФОП Медведєвим С.О. у вересні 2021 року на замовлення Споживспілки з визначення ринкової вартості об`єкту частини нежитлового приміщення, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1-го поверху ТЦ «Уборть», загальною площею 486,4 м2, яка розташована за адресою: вул.Хмельницького Богдана, м.Олевськ, Житомирська область, відповідно до якого, ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 18.12.2014 складає 2 062 570,00 грн.(т.1, арк.справи 66-93).

Вважаючи, що відсутність оцінки майна станом на дату набуття Товариством права власності на нерухоме майно є порушенням умов Договору іпотеки, Споживспілка звернулась з позовом до Господарського суду Житомирської області, в якому просила стягнути з Товариства 1606313,00 грн коштів, що становить різницю між вартістю об`єкту нерухомого майна частини нежитлового приміщення, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1-го поверху ТЦ «Уборть», загальною площею 486,4 м2, яка розташована за адресою: вул.Хмельницького Богдана, м.Олевськ, Житомирська область і станом на 18.12.2014 становила 2062570,00 грн та заборгованістю Позивача перед Відповідачем за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги, що станом на 18.12.2014 становила 240 000,00 грн.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 позов задоволено частково.(т.2, арк.справи 231-239).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача обґрунтована та підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

Колегія суддів виходить з того, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного спору є стягнення грошових коштів, які складають різницю між вартістю предмету іпотеки та заборгованістю Позивача перед Відповідачем за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує Позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 Госпо-дарського кодексу України (надалі в тексті ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім установлених рішенням третейського суду не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.(ч.7 ст.75 ГПК України).

Колегія суддів виходить з того, що преюдиціальність це обов`язковість фактів, установ-лених судовим рішенням, яке набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже уста-новлені в рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (подібний висновок міститься у пункті 4.26 постанови Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №902/201/19, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №522/7758/14-ц).

Так, враховуючи суб`єктний склад учасників справи №906/1231/20 та зміст вищевказаних судових рішень, суд першої інстанції дійшов висновку про преюдиціальний характер обставин реєстрації з порушенням законодавства права власності на предмет іпотеки за Товариством по відношенню до даної справи, оскільки судами, фактично, досліджувались ті ж самі правовідно-сини між сторонами.

Зокрема, у рішенні Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 у справі №906/1231/20 досліджувалися обставини правомірності набуття права власності іпотекодержате-лем на іпотечне майно, а саме: нежитлове приміщення площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі 1 поверху ТЦ «Уборть» що по вул.Хмельницького Богдана, 1 в м.Олевськ Житомирської області та було встановлено, що станом на дату набуття ТзОВ «Два ЕС» права власності на нерухоме майно, звіт про оцінку вартості нерухомого майна відсутній.

Апеляційний суд приймає до уваги, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.(ч.1 ст.638 ЦК України).

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконав-чого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у випадку, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст.6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки від 09.11.2012), договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Матеріалами справи стверджено укладення Споживспілкою та Товариством трьох договорів про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги: 04.11.2010 на 100000,00 грн, 30.01.2011 на 30000,00 грн, 08.11.2012 на 110000,00 грн, згідно яких Споживспілкою в загальному отримано 240000,00 грн позики.

З метою забезпечення виконання Споживспілкою зобов`язань за договорами позики 09.11.2012 сторони уклали Договір іпотеки.

У зв`язку з неповерненням Споживспілкою фінансової допомоги у строки передбачені договорами позики 10.04.2013 Товариством на адресу Споживспілки надіслано письмову вимогу №01/09.04.13 від 09.04.2013 про усунення у тридцятиденний строк допущених порушень шляхом оплати 240000 грн заборгованості та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

10.04.2014 Товариство повторно надіслало Споживспілці вимогу №01/09.04.14 про сплату боргу від 09.04.2014 з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Матеріалами справи підтверджено, що в рахунок виконання зобов`язань, забезпечених Договором іпотеки від 09.11.2012, Відповідач задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом реєстрації на себе права власності на предмет іпотеки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31777222 від 26.12.2014.

04.02.2015 Відповідач повідомленням №01 повідомив Позивача про реєстрацію права власності на майно об`єкт іпотеки, яке було вручене Позивачеві 11.02.2015.

Як зазначалось вище, дані обставини були встановлені під час розгляду справи №910/ 16947/19 за позовом Олевської РССТ до ТзОВ «Два ЕС» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію та були досліджені в ході розгляду справи №906/1231/20 за позовом Олевської РССТ та ТзОВ «Два ЕС» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності на нежитлове приміщення площею 486,4 м2 за Товариством та, як зазначено судом першої інстанції є преюдиційними для даної справи.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частина 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко-держателя.

Поруч з тим, п.6.9 Договору іпотеки, сторони передбачили право іпотекодержателя на набуття у власність або право продажу від свого імені предмету іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до п.6.11 Договору іпотеки, іпотекодержатель не пізніше 30 календарних днів після реєстрації права власності на предмет іпотеки або після укладання від свого імені договору купівлі-продажу предмету іпотеки надсилає іпотекодавцю лист з розрахунковою інформацією. Даний лист повинен містити наступну інформацію:

- загальна сума заборгованості, що виникла з основного договору, включаючи нараховані відсотки, комісії, штрафи, пені;

- інформацію про витрати, що були понесені іпотекодержателем під час позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки;

- вартість предмета іпотеки, що визначена на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності;

- суму коштів, що підлягає відшкодуванню іпотекодавцю іпотекодержателем відповідно до цього договору;

- вимогу про надання іпотекодавцем своїх банківських реквізитів для перерахування суми коштів, що підлягає відшкодуванню іпотекодавцю.

Матеріалами справи стверджується надсилання Відповідачем на адресу Позивача листа №01 від 04.02.2015, яким повідомлено про реалізацію Товариством свого права, гарантованого законом та розділом 6 Договору іпотеки від 09.11.2012 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в результаті чого підприємством було набуто та зареєстровано право власності на об`єкт іпотеки, визначений вказаним договором.

Крім того, керуючись п.6.11 Договору іпотеки від 09.11.2012 Відповідач повідомив наступну інформацію:

- загальна сума заборгованості, що виникла за основним договором: основна сума боргу 240000,00 грн; штраф 48 000,00 грн; пеня за несвоєчасне повернення безвідсоткової фінансової допомоги станом на 26.12.2014 73 993,15 грн;

- витрати, що були понесені іпотекодержателем під час реєстрації предмета іпотеки відсутні;

- вартість предмета іпотеки становить 240 000,00 грн;

- сума коштів, що підлягає відшкодуванню іпотекодавцю іпотекодержателем, має від`ємне значення відсутня.(т.1, арк.справи 55).

Таким чином, зі змісту повідомлення №01 від 04.02.2015 вбачається, що Відповідач зазначив ціну предмета іпотеки (240 000,00 грн), яка відповідає сумі заборгованості за основним договором (240 000,00 грн).

Колегія суддів зважає на встановлену господарським судом у справі №906/1231/20 обставину щодо непроведення Відповідачем всупереч умовам Договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» оцінки предмета іпотеки під час набуття у власність спірного майна.

Поруч з тим, посилаючись на норми ст.37 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі є за своїм змістом деліктними, тому наявні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків).

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки за загальним правилом деліктна відповідальність це наслідок позадоговірного завдання шкоди, що пов`язується з виникненням деліктного зобов`язання. За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання.

Натомість, матеріалами справи стверджено, що між сторонами укладено Договір іпотеки, на підставі якого Відповідачем було набуто право власності на предмет іпотеки, що підтверджує існування між сторонами саме договірних відносин, а не деліктних. Крім того, матеріали справи не містять, а сторони не повідомляли суду про розірвання, визнання недійсним в частині чи повністю Договору іпотеки від 09.11.2012.

Водночас спір між сторонами виник стосовно ціни (вартості) набуття Відповідачем у власність предмету іпотеки.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи положення ст.37 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів приймає до уваги, що Позивач як іпотекодавець мав право на відшкоду-вання перевищення у розмірі 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя-Відповідача.

Щодо розміру заявленої до стягнення суми, матеріалами справи стверджено, що поставлена під сумнів Товариством оцінка спірного майна, здійснена ФОП Медведєвим С.О. на замовлення Споживспілки зумовила призначення господарським судом 11.01.2022 у справі №906/1016/21 судової оціночно-будівельної експертизи, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз з винесенням на вирішення судового експерта питання: - яка ринкова вартість нежитлового приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І поверху Торговельного центру «Уборть», що знаходиться за адресою: Житомирська область, Олевський район, м.Олевськ, вул.Хмельницького Богдана, буд.№1, станом на 18.12.2014.

З Висновку експерта за результатами оціночно-будівельної експертизи від 15.12.2022 №418/22-25 вбачається, що ринкова вартість нежитлового приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І поверху торговельного центру «Уборть», що знаходиться за адресою: Житомирська область, Олевський район, місто Олевськ, вул.Хмельниць-кого Богдана, буд.№1 станом на 18.12.2014 імовірно становила 1 210 649,00 грн.(т.2, арк.справи 31-33, 81-96).

Судом першої інстанції було констатовано відсутність зауважень Позивача та Відповідача щодо висновку експерта №418/22-25 від 15.12.2022.

З огляду на встановлену судовим експертом ймовірну вартість предмету іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування Відповідачем Позивачеві різниці між вартістю предмета іпотеки та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на суму 849584,10 грн, з чим погоджується апеляційний суд.

Поруч з цим, переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів звертає увагу, що як при поданні відзиву на позовну заяву, так і при подані апеляційної скарги, Відповідачем заявлялося клопотання про застосування судом наслідків пропуску строків позовної давності.

Досліджуючи дане питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що лише після звернення до суду та ухвалення рішення суду у справі №906/1231/20 Позивач міг дізнатися про порушення його прав в частині можливого недоотримання грошових коштів, які складають різницю між вартістю предмету іпотеки та заборгованістю Позивача перед Відповідачем за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги станом на 18.12.2014, у зв`язку з відсутністю оцінки майна на час набуття Відповідачем майна у власність.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з даним твердженням, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.(ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності, згідно ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.(ч.ч. 3, 4 стю267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №904/3405/19, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц).

З викладеного вбачається, що інститут позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», які містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як стверджено матеріалами справи, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що справа №906/1231/20 має преюдиційне значення для даної справи. Однак, застосовуючи як преюдицію висновки викладені у справі №906/1231/20 щодо відсутності оцінки майна предмета іпотеки станом на момент набуття Відповідачем права власності, місцевим судом переоцінено висновок Верховного Суду зроблений у цій же справі щодо правомірності застосування строків позовної давності.

Так, Верховний Суд скасовуючи постанову апеляційного суду у справі №906/1231/20 враховуючи суб`єктний склад учасників справи №910/16947/19 та зміст вищевказаних судових рішень, дійшов висновку, що правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що обставини отримання Позивачем 11.02.2015 повідомлення №01 про реєстрацію права власності на майно об`єкт іпотеки є преюдиційними та такими, що мають значення для вирішення цього спору між тими самими сторонами та з тим же предметом позову в частині визначення початку строк позовної давності за частиною вимоги, що, у свою чергу, безпідставно не було враховано апеляційним судом.

Вказаний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду у справі №906/1231/20, на переконання колегії суддів, також має преюдиціальний характер, оскільки свідчить, що Позивачу було відомо (він міг дізнатися) про порушення його прав з 11.02.2015, а з огляду на те, що з позовом в даній справі Споживспілка звернулася 16.09.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності вимоги про стягнення з ТзОВ «Два ЕС» суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки, яким було нежитлове приміщення загальною площею 486,4 м2, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі І поверху Торгівельного центру «Уборть» ринковою вартістю станом на 18.12.2,00 грн та що була набута Товариством у власність 18.12.2014, над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко-держателя за Договором про надання безвідсоткової фінансової допомоги №01/01/10-БП від 04.11.2010, Договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №02/01/11-БП від 30.01.2011, Договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги №03/11/12-БП від 08.11.2021, укладених Споживспілкою з Товариством на загальну суму 240000,00 грн з обумовленим кінцевим строком повернення боргу до 04.04.2013 не підлягає до задоволення у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про звернення Позивачем за захистом права в межах строку позовної давності, а тому рішення господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у справі №906/1016/21 в частині стягнення з ТзОВ «Два ЕС» 849 584,10 грн і 12 743,76 грн судового збору належить скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктив-ному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині через незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску строку позовної давності, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Крім того, з огляду на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідно до ст.129 ГПК України, з Олевської РССТ належить стягнути на користь ТзОВ «Два ЕС» 19115,64 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,277,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» на рішення господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у справі №906/1016/21 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.06.2023 у справі №906/1016/21 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» на користь Олевської районної спілки споживчих товариств 849 584,10 грн і 12 743,76 грн судового збору та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Стягнути з Олевської районної спілки споживчих товариств (11001, м.Олевськ, вул. Володимирська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Два ЕС» (04116, м.Київ, вул.Кирило-Мефодіївська, буд.2, кв.293, ) 19115,64 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідного наказу.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

6. Матеріали справи №906/1016/21 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.