ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" вересня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4159/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельський О.В.,

розглянувши заяву Приватного підприємства «Автотранском» (вх. №2-1430/23 від 25.09.2023) про забезпечення позову по справі №916/4159/23

за позовом: Приватного підприємства «Автотранском» (вул. Франка Івана, № 14 А, смт. Славське, Стрийський р-н, Львівська обл., 82660)

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра» (вул. Паркова, № 46 Б, кв. 60, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68000),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс» (вул. Паркова, № 46 Б, кв. 60, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68003),

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.» (вул. Князівська, № 32, м. Одеса, 65029)

про визнання недісними договорів та скасування державної реєстрації транспортних засобів

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Автотранском» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.», в якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005797, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005797 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005799, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005799 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005798, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005798 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання у власність та поновлення державної реєстрації транспортних засобів: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрітерра».

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що правочини вчинені (укладені) між відповідачем-3 в інтересах відповідача-1 та відповідачем-2 з відчуження транспортних засобів є фраудаторними та такими, що вчинені на шкоду позивачу з метою уникнення звернення стягнення на вказане майно за наявності невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем.

Разом з позовною заявою до Господарського суду Одеської області позивачем подано заяву про забезпечення позову за вх.№ 2-1430/23, у якій Приватне підприємство «Автотранском» просить:

- накласти арешт на транспортні засоби, належні ТОВ «Агрітерра Транс», а саме Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 ;

- заборонити органам, які здійснюють державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, здійснювати будь-які дії щодо транспортних засобів, а саме: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що у відповідача-1 існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем згідно рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21 та на підставі відповідних наказів Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 на примусове виконання вказаного рішення, яка наразі стягується з відповідача-1 в примусовому порядку.

При цьому, заявник додає, що за результатами ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження позивачем встановлено, що 21.04.2023 відповідач-1 набув право власності, а вже 22.04.2023 здійснено перереєстрацію на афілійовану щодо відповідача-1 компанію ТОВ «Агрітерра Транс» спірних транспортних засобів. Тобто відбулось набуття відповідачем-1 у власність транспортних засобів та подальша їх перереєстрація на відповідача-2, який набув відповідне право власності 22.04.2023.

Позивач вважає, що спірні правочини вчинені (укладені) між відповідачами з відчуженням транспортних засобів є фраудаторними та такими, що вчинені на шкоду позивачу, з огляду, зоврема, на те, що відповідач-1 та відповідач-2 є пов`язаними (афілійованими) особами, контроль та фактичне керівництво якими здійснюють одні й ті ж особи.

Отже, на переконання позивача, з метою неможливості звернення стягнення на транспортні засоби відповідач-1 здійснив їх перепродаж на іншу афілійовану з ним юридичну особу відповідача-2, керівником якої є солідарний з відповідачем-1 боржник, тобто директор вказаних відповідачів ОСОБА_1 .

За твердження позивача, сукупність наведених ним обставин доводить той факт, що відповідач-1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача як кредитора, оскільки відчужив належні йому транспортні засоби за наявності невиконаного грошового зобов`язання, а тому позивач вважає, що такі дії вчинені з метою уникнення звернення стягнення стягуваче на вказане майно, що в свою чергу, є підставою для визнання недійсними зазначених договорів про відчуження та скасування вчинених на їх підстав державних реєстрацій транспортних засобів.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник вказує, що ОСОБА_1 не вперше вчиняються дії щодо укладення фраудаторних правочинів з метою уникнення виконання грошових зобов`язань, а враховуючи попередню поведінку директора відповідача-1 та відповідача-2, існує висока ймовірність того, що після пред`явлення позову транспортні засоби будуть повторно продані на третіх осіб.

Вжиття визначеного заходу забезпечення позову, на переконання заявника, унеможливить подальшу перереєстрацію транспортних засобів відповідачем-2 в особі ОСОБА_1 , а незастосування заходів забезпечення позову, в свою чергу, може призвести до того, що обраний ПП «Автотранском» спосіб захисту у цій справі не буде ефективним, оскільки у разі вчинення відповідачем-2 дій щодо відчуження транспортних засобів, які є предметом оспорюваних договорів, буде неможливим виконання рішення у випадку задоволення позову, що зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення майна.

Розглянувши заяву ПП «Автотранском» про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з п. 1-3 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вабчається з матеріалів позовної заяви, 18.03.2019 між ПП «Авторанском» та ТОВ «Агітерра» укладено договір № 36153111 про надання послуг транспортного експедирування (перевезення вантажів автомобільним транспортом). З метою виконання зобов`язання ТОВ «Агітерра» за цим договором 02 березня 2020 року ПП «Авторанском» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 1. За цим договором ОСОБА_1 у разі порушення боржником (ТОВ «Агітерра») своїх зобов`язань за умовами основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором (ПП «Автотранском») як солідарні боржники.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21 задоволено позов ПП «Автотранском» до ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Стягнуто солідарно з ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_2 на користь ПП «Автотранском» 5 500000 грн основного боргу, 195 375,36 грн - 3 % річних, 556 735,72 грн інфляційних втрат та 11 350 грн сплаченого третейського збору за розгляд справи в третейському суді.

24.04.2023 Західним апеляційним господарським судом видано відповідні накази про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21, на підставі яких 28.04.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. відкриті виконавчі провадження відносно боржників ВП № 71685578 та № 71685913.

Водночас, як слідує з матеріалів позовної заяви, ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на пітставі договорів комісії від 21.04.2023, укладає 22.04.2023 з ТОВ «Агрітерра Транс» договори купівлі-продажу транспортних засобів, на які ТОВ «Агрітерра» набуло право власності лише 21.04.2023 від ТОВ «Сканія Кредіт Україна».

Згідно з копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» станом на 27.09.2023 керівником вказаних юридичних осіб є ОСОБА_1 , а єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб є ОСОБА_3 .

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст.137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена постанові від 23.10.2019 у справі №927/432/19).

При цьому, слід наголосити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Предметом заявлених ПП «Автотранском» позовних вимог у даній справі є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів, укладених 22.04.2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договорів комісії від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс», а аткож скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів. При цьому, в обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову ПП «Автотранском» було зазначено, що існує потенційна можливість відчуження відповідачем спірного рухомого майна іншим особам, що, відповідно, унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про існування зв`язку між обраними ПП «Автотранском» заходами у вигляді накладення арешту на майно та предметом заявленого позову, що свідчить про наявність передбачених процесуальних законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, суд вважає цілком обґрунтованим обраний позивачем спосіб забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Агрітерра Транс», право власності якого оскаржується у рамках розгляду даної справи, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких направлений, є пов`язаним і співвідносним із такими вимогами.

Встановлення таких заходів забезпечення позову до вирішення спору судом у даній справі відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки у даному випадку ПП «Автотранском» звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не повинна взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

На переконання суду, невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі, оскільки у разі відчуження ТОВ «Агрітерра Транс» спірного нерухомого майна третім особам, які наразі не є учасниками справи, до закінчення розгляду цієї справи, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Додатково суд зазначає про те, що вжиття зазанченого заходу забезпечення позову не порушує право власності ТОВ «Агрітерра Транс», гарантоване Конституцією України, оскільки застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні транспортні засоби не порушує його прав, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову у даній справі по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

З урахуванням наведеного, судом перевірено та оцінено можливі ризики від застосування тих засобів забезпечення позову, які пропонуються позивачем для відповідача з огляду на повідомлені суду обставини справи.

Такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме майно - транспортні засоби буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а отже права відповідача не будуть порушені.

Арешт майна, як захід забезпечення позову, є накладенням заборони на право розпоряджатись майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

Отже, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на діяльність відповідачів чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Оскільки, обрані судом способи забезпечення позову не порушують прав осіб, що не є учасниками судового процесу, та співвідносяться з предметом позову, а отже існує зв`язок між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позову, а тому вжиті судом заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити ефективне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову.

За такого, на переконання суду, цілком співмірним, виправданим та необхідними є саме застосування заходів забезпечення позову, ніж не застосування їх, адже наслідки незастосування таких заходів можуть, з урахуванням обставин справи, призвести до більш обтяжливих та негативних наслідків саме для позивача ніж для відповідачів у справі.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, здійснювати будь-які дії щодо транспортних засобів, а саме: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 , суд зазначає, що цей спосіб забезпечення позову, не є ефективним та розумним, оскільки за наявності накладеного арешту на майно: транспортні засоби Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 , а також невирішеного між сторонами спору, відповідачі позбавлені можливості вчиняти будь які дії відносно цього майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Згідно з ч. ч. 3, 6 ст. 141 ГПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Отже, положеннями процесуального законодавства не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідна вимога може лише висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Позиція господарського суду із даного питання відповідає висновкам, які наведені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019р. по справі № 911/1695/18 та від 27.01.2020р. по справі № 908/1686/19.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, які застосовуються судом, не позбавляють відповідачів їх конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, не перешкоджають відповідачам займатись господарською діяльністю та відсутні підстави стверджувати про можливі збитки відповідачів, які будуть понесені у майбутньому.

Крім того, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені, зокрема, на збереження поточного статусу спірного майна.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи обрані заявником заходи забезпечення позову, господарський суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення.

Право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II). Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Оцінивши подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного підприємства «Автотранском» (вх. № 2-1430/23 від 25.09.2023) про забезпечення позову по справі № 916/4159/23 задовольнити частково.

2. Накласти арешт на транспортні засоби: Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_1 ; Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_2 ; Scania R 400 12740, 2012 року, шасі № НОМЕР_3 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс» (вул. Паркова, № 46 Б, кв. 60, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68003, ).

3. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Стягувачем за даною ухвалою є: Приватне підприємство «Автотранском» (вул. Франка Івана, № 14 А, смт. Славське, Стрийський р-н, Львівська обл., 82660, ).

Боржником за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс» (вул. Паркова, № 46 Б, кв. 60, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68003, ).

Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Згідно ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та дійсна для пред`явлення у строк, передбачений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала набрала законної сили 27.09.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Цісельський Олег Володимирович