ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/607/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Налапко М.М., ордер серії АМ №1052731 від 01.05.2023;

від відповідача: Слівінський А.О., ордер серії АМ №1042474 від 24.07.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Старосілецької сільської ради

до Фізичної особи-підприємця Зозулі Миколи Миколайовича

про стягнення 169858,95 грн

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Старосілецька сільська рада звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Зозулі Миколи Миколайовича заборгованості у розмірі 169858,95 грн, з яких 116088,29 грн основного боргу, 2993,77 грн пені, 43306,06 грн інфляційних втрат та 7470,83 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди землі від 11.04.2019 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 05.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.06.2023.

29.05.2023 на виконання вимог ухвали суду від 05.05.2023 представник позивача подав копію рішення 34-ї сесії 7-го скликання Кам`янобрідської сільської ради від 11.04.2019 №410 "Про надання в оренду земельної ділянки ФОП Зозулі М.М." (а.с.38-40).

Ухвалою суду від 05.06.2023 продовжено строк розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відкладено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.07.2023.

14.06.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 14.06.2023 №906/607/23, згідно з якою останній просив прийняти дану заяву та стягнути з відповідача на користь позивача 59424,97 грн заборгованості, з яких 7088,29 грн основного боргу, 1934,46 грн пені, 43167,24 грн інфляційних втрат та 7234,98 грн 3% річних (а.с.45-58).

Окрім того, представник позивача подав заяву від 14.06.2023 №906/607/23, у якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача 2684,00 грн судового збору та 20000,00 витрат на професійну правничу допомогу, і зазначив, що документальне підтвердження останніх буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.61).

24.07.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява, у якій останній просив продовжити процесуальні строки на вчинення відповідачем передбачених ГПК України дій до 28.07.2023, оскільки лише 19.07.2023 відповідач звернувся до адвоката з проханням надати правову допомогу, про що було укладено відповідний договір та передано позовні матеріали; повідомив, що відповідач не має заборгованості з орендної плати перед позивачем, така була погашена на початку 2023 року. Окрім того, представник відповідача просив відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю у призначеному раніше судовому засіданні у справі №296/3963/23, яка розглядається Корольовським районним судом м. Житомира (а.с.62-65).

Ухвалою суду від 24.07.2023 продовжено строк розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відкладено розгляд справи на 21.08.2023.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, натомість 21.08.2023 через канцелярію суду представник відповідача подав:

- заяву про застосування строку позовної давності, у якій просив застосувати до позовних вимог загальний та спеціальний (шестимісячний) строк позовної давності, зазначив, що сума у розмірі 109000,00 грн орендної плати сплачувалась відповідачем з урахуванням строку позовної давності (а.с.71);

- заяву про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на карантинні обмеження, які діяли на території України та призвели до зупинення виробничого циклу відповідача на орендованій ним земельній ділянці, та введений на території України режим воєнного стану, що призвів до значного спаду економічної, виробничої та бізнесової діяльності в державі, спаду виробництва та попиту на продукцію відповідача, тобто несвоєчасне виконання грошового зобов`язання обумовлено обставинами непереборної сили, які не залежали від волі відповідача, а заявлені суми не є співмірними із сумою боргу (а.с.73);

- заяву про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу з огляду на те, що заявлена сума у розмірі 20000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи, обсягом доказів та необхідних дій адвоката у даній справі, просив зменшити суму таких витрат до 5000,00 грн (а.с.75).

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 21.08.2023 судом оголошено перерву до 25.09.2023 о 12:00, згідно з ч.2 ст.216 ГПК України.

Протокольною ухвалою суду від 25.09.2023 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.06.2023 №906/607/23 та повернуто її позивачу у зв`язку з пропуском встановленого п.2 ч.2 ст.46 ГПК України строку на її подання.

Щодо заяв представника відповідача від 21.08.2023 суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.169 ГПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Отже заява про застосування позовної давності не є заявою з процесуального питання та не може вважатись заявою по суті справи у розумінні норм ст.161 ГПК України, оскільки до заяв по суті справи, згідно зі ст.161 ГПК України, відносяться виключно заяви, визначені цим Кодексом. Заява про застосування позовної давності визначається нормами ЦК України, а не ГПК України. Застосування позовної давності врегульовано нормами матеріального права (ЦК України).

З підстав наведеного суд приймає до розгляду заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності від 21.08.2023.

Також, з огляду на ст.169 ГПК України, суд приймає до розгляду інші заяви представника відповідача від 21.08.2023 про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних і про зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу, які є заявами з процесуальних питань і не містять додаткових доказів у справі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив врахувати та задовольнити вказані вище заяви від 21.08.2023.

25.09.2023 суд підписав вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення, оскільки представники сторін залишили судове засідання до повернення суду з нарадчої кімнати.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.04.2019 між Кам`янобрідською сільською радою Коростишівського району Житомирської області, правонаступником якої є Старосілецька сільська рада (а.с.20-21), (орендодавець) та ФОП Зозулею М.М. (орендар) укладено договір оренди землі (далі - договір) (а.с.17-19), відповідно до п.п.1, 2 якого, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, на підставі рішення 34-ї сесії 7-го скликання Кам`янобрідської сільської ради від 11.04.2019 № «Про надання в оренду земельної ділянки» (а.с.40), на умовах оренди земельної ділянки площею 0,3250 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості J.11.02 (реконструкції будівлі корівника з молочним блоком під цех з обробки природного каменю), з кадастровим номером :01:006:0058, яка розташована по вул. Промислова, 3, с.Кам`яний Брід, Коростишівського району, Житомирської області.

Згідно з п.5 договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 402772,50 грн, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.04.2019 №32-6-0.25-764/164-19.

Договір укладено на п`ять років, з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за дев`яносто днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.7 договору).

У п.8 договору сторонами погоджено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 10% в рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно рішення 34-ї сесії 7-го скликання Кам`янобрідськоі сільської ради від 11.04.2019 № 410 «Про надання в оренду земельної ділянки» (а.с.40), на рахунок Кам`янобрідської сільської ради.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації (1,249), (1,433) (п.9 договору).

Згідно з п.10 договору, орендна плата вноситься у строки до 10-го числа щомісяця за попередній місяць поточного року рівними частками від річної орендної плати зазначеної в п.9 даного договору.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.13 договору).

За умовами п.п.19, 20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-тиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Орендодавець, згідно з п.30 договору, зобов`язаний, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п.40 договору).

11.04.2019 на виконання умов договору орендодавець за актом приймання-передачі передав орендарю об`єкт оренди - земельну ділянку площею 0,3250 га з кадастровим номером :01:006:0058, яка розташована по вул. Промислова, 3, с.Кам`яний Брід, Коростишівського району, Житомирської області (а.с.19 на звороті).

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право оренди земельної ділянки комунальної форми власності зареєстровано за Зозулею Миколою Миколайовичем 26.04.2019 (а.с.23-24).

У листі ГУ ДПС у Житомирській області від 01.03.2023 повідомлено, що станом на 28.02.2023, згідно інтеграційних карток, які ведуться ГУ ДПС у Житомирській області, у Зозулі М.М. обліковується: заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості у сумі 45003,33 грн; заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у сумі 99101,77 грн. Згідно з інформаційної бази даних ДПС України у користуванні ФОП Зозулі М.М. перебуває земельна ділянка - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,3250 га, кадастровий номер 1:01:006:0058, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди землі б/н від 11.04.2019, орендодавець Кам`янобрідська сільська рада Коростишівського району Житомирської області, орендар Зозуля М.М., дія договору строком на 5 років. За вказану земельну ділянку вищезазначеним платником подано декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельну ділянку державної та комунальної власності) за 2019-2023 роки, в яких відображаються нарахування орендної плати за землю згідно вимог договору (а.с.25-29).

З інформаційної довідки позивача слідує, що станом на 01.04.2023 заборгованість по орендній платі з фізичних осіб становить 107593,55 грн. У лютому 2023 року Зозуля М.М. подав декларації за 2019-2022 роки та нарахував зобов`язання до сплати за вказані роки в сумі 154101,73 грн (а.с.30).

Позивачем наведено розрахунок орендної плати по роках згідно договору оренди, враховуючи п.5 і п.8 цього договору:

2019 рік: річна сума орендної плати 402772,50*10%= 40277,25 грн/рік, рівними частками щомісячно 3356,44 грн/місяць, за квітень (починаючи з 11 квітня 2019 року з дати укладання договору) 2390,73 грн, всього за 2019 рік 29242,25 грн;

2020 рік: річна сума нарахувань 40277,25 грн, щомісячна 3356,44 грн;

2021 рік: річна сума нарахувань 40277,25 грн, щомісячна 3356,44 грн;

2022 рік: річна сума нарахувань 40277,25 грн х 1,1 (коефіцієнт індексації за 2021 рік) = 44304,98 грн , щомісячна 3692,08 грн;

2023 рік: річна сума нарахувань 44304,98 грн х 1,15 (коефіцієнт індексації за 2022 рік) = 50950,72 грн, щомісячна 4245,89 грн (а.с.30).

Відповідач, як вбачається з матеріалів справи, сплатив на рахунок позивача 20000,00 грн за 2019 рік (10000,00 грн - 10.04.20219, 5000,00 грн - 06.06.2019, 5000,00 грн - 27.06.2019) та 35000,00 грн 20.02.2023 за 2019-2020 роки, про що свідчать банківські виписки по рахунку (а.с.53-55).

Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати орендної плати, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього 116088,29 грн основного боргу та 2993,77 грн пені, 43306,06 грн інфляційних втрат, 7470,83 грн 3% річних.

Суд встановив, що 09.06.2023 (після відкриття провадження у даній справі) відповідач сплатив суму основного боргу частково у розмірі 109000,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку (а.с.56).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, за ст.174 ГК України, є господарський договір.

Положеннями ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди землі від 11.04.2019.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом гл.15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина 1 ст.93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, є однією із істотних умов договору.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).

За змістом п.1 та п.7 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а строк сплати застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Як зазначалось вище, нарахована позивачем заборгованість з орендної плати згідно договору оренди землі від 11.04.2019 склала 116088,29 грн.

Відповідач після відкриття провадження у справі №906/607/23 сплатив суму основного боргу частково у розмірі 109000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.56).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи наведені обставини, які підтверджуються матеріалами справи і свідчать про відсутність станом на день розгляду справи предмета спору в частині стягнення основного боргу на суму 109000,00 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Суд оцінює критично твердження представника відповідача про те, що сума у розмірі 109000,00 грн орендної плати сплачувалась відповідачем з урахуванням строку позовної давності, оскільки таке не вбачається з призначення платежу. За відсутності в призначенні платежу вказівки на період чи місяці, за які здійснювалась сплата, правомірним є зарахування суми в погашення заборгованості за минулий період.

Оскільки доказів погашення решти суми боргу матеріали справи не містять, то вимога позивача про стягнення з відповідача 7088,29 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 11.04.2019 за березень-квітень 2023 року є правомірною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2993,77 грн пені, 43306,06 грн інфляційних втрат та 7470,83 грн 3% річних суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Суд перевірив розрахунок пені, наведений у позовній заяві, та встановив, що позивач при обчисленні зарахував оплату відповідачем боргу на загальну суму 20000,00 грн за 2019 рік в цілому (а.с.7-10), не врахувавши конкретні дати оплат, а саме: 10.04.2019 на суму 10000,00 грн, 06.06.2019 на суму 5000,00 грн, 27.06.2019 на суму 5000,00 грн.

Здійснивши власний перерахунок, суд встановив, що право на нарахування пені виникло у позивача на наступний день з дати прострочення відповідачем строку внесення орендної плати, тобто, з огляду на п.10 договору, з 11.11.2019.

З викладеного слідує, що позивач нарахував пеню на заборгованість, якої на визначений ним період не існувало, відтак вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 2993,77 грн є необґрунтованою і безпідставною, суд відмовляє у її задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наведений у позовній заяві (а.с.10-11), суд встановив, що позивач допустився такої ж помилки, що й при обчисленні пені, не врахувавши конкретні дати проведених відповідачем оплат, а саме: 10.04.2019 на суму 10000,00 грн, 06.06.2019 на суму 5000,00 грн, 27.06.2019 на суму 5000,00 грн.

За наведеного, здійснивши власний перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС «LIGA 360», суд дійшов висновку, що правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 43167,24 грн інфляційних втрат та 7234,98 грн 3% річних за період з 11.11.2019 по 28.04.2023, решта суми у розмірі 138,82 грн інфляційних втрат і 235,85 грн 3% річних нараховані позивачем безпідставно.

Поряд із цим суд бере до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності від 21.08.2023 та зазначає таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Приписами ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Строк позовної давності на головні та додаткові вимоги обчислюється щодо кожної вимоги окремо.

Оскільки відповідачем частково сплачено суму основного боргу (більше того, при здійсненні оплат не зазначалось призначення платежу і ці кошти зараховувались позивачем на погашення заборгованості за попередні періоди) і суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині, та з огляду на безпідставне нарахування пені за визначений позивачем період і висновок суду про відмову у її стягненні у повному обсязі, суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності в частині, що стосується вказаних вимог. В іншій частині дана заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Аналіз наведених вище норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За наведеного суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 9300,95 грн інфляційних втрат і 1771,55 грн 3% річних.

Таким чином задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача 33866,29 грн інфляційних втрат і 5463,43 грн 3% річних від простроченої суми боргу, нараховані у межах строку позовної давності за три роки до звернення позивача з цим позовом до суду, тобто за період з 03.05.2020 по 28.04.2023.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог про стягнення 9439,77 грн інфляційних втрат та 2007,40 грн 3% річних слід відмовити.

Щодо заяви представника відповідача про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних від 21.08.2023, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення штрафних санкцій судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Чинним законодавством не врегульовано розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З підстав наведеного, приймаючи до уваги карантинні обмеження, які діяли на території України, та введений на території України режим воєнного стану, враховуючи сплату відповідачем більшої частини заборгованості та відсутність у позивача інших збитків, крім збитків у вигляді недоотриманих грошових коштів, знецінених внаслідок інфляційних процесів, з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням принципів справедливості й пропорційності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру 3% річних на 50% - до 2731,72 грн. Зменшення судом розміру інфляційних втрат законодавством не визначено, а у стягненні пені суд дійшов висновку вище відмовити повністю.

Відповідно до ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Згідно з приписами ст.ст.76, 77, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Станом на дату розгляду справи відповідач не надав суду доказів проведення розрахунків з позивачем.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов частково, закрити провадження у справі №906/607/23 в частині вимоги про стягнення 109000,00 грн основного боргу; зменшити розмір 3% річних до 2731,72 грн та стягнути з відповідача 7088,29 грн основного боргу, 33866,29 грн інфляційних втрат, 2731,72 грн 3% річних, в іншій частині позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим ч.9 ст.129 ГПК України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За наведеного, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог в сумі 2455,81 грн.

Станом на момент ухвалення даного рішення судом не розглядається питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю доказів їх понесення позивачем.

Керуючись статтями 123, 129, п.2 ч.1 ст.231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №906/607/23 за позовом Старосілецької сільської ради до Фізичної особи-підприємця Зозулі Миколи Миколайовича в частині вимоги про стягнення 109000,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

3. Зменшити розмір 3% річних до 2731,72 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зозулі Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Старосілецької сільської ради (вул.Шевченка, буд.20-А с.Старосільці, Житомирська обл., Житомирський р-н, 12515, ідентифікаційний код 04348705) 7088,29 грн основного боргу, 33866,29 грн інфляційних втрат, 2731,72 грн 3% річних та 2455,81 грн судового збору.

5. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.09.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) + ;

- представнику позивача Налапко М.М. на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3 - відповідачу (рек.)

+ .