РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2023Справа № 910/6921/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс»

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про визнання договору недійсним

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Мелконян Н.Г.

за участю представників сторін

від позивача Бузинний А.С., ордер серії АІ № 1310674 від 01.05.2023

від відповідача Заболотний А.М., адвокат за довіреністю № 2-80д від 20.02.2023

Суть спору :

02.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Tовариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання договору недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.09.2021 між сторонами було укладено договір поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 (далі - договір). Даний договір укладався за результатами проведення відкритих торгів « 21Т-114_34140000-0 - Великовантажні мототранспортні засоби (Компресор пересувний азотний)» згідно норм законодавства про публічні закупівлі (ідентифікатор аукціону на сайті https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-05-25-009412-b: UA-2021-05-25-009412-b). Зі змісту тендерної пропозиції відповідача, яка повністю відповідає змісту тендерної документації замовника, простежується однозначність стосовно умов про строк поставки товару - не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки. Проте, з невідомих для позивача причин, відповідач в односторонньому порядку в наданому для підписання проекті договору видозмінив положення про визначення строку поставки, вказавши у додатку № 3 до договору «Графік поставки» так: « 280 (двісті вісімдесят) календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки». Позивач зазначає, що умова договору про строк поставки товару суттєво відрізняється від умови тендерної пропозиції про цей строк, оскільки не визначає « 31.12.2022» в якості кінцевої дати поставки. Позивач з огляду на положення ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» вважає договір нікчемним, проте з урахуванням позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» просить на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України визнати договір поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 відкрито провадження у справі № 910/6921/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 30.05.2023.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.05.2023 було 12.05.2023 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 272 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 09.05.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 16.05.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 272, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 31.05.2023 включно.

26.05.2023 відповідачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Зазначає, що АТ «Укргазвидобування» було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-05-25-009412-b, в якому зазначено строк поставки до 31.12.2022. Відповідно до тендерної документації, зі змінами внесеними рішенням тендерного комітету № 1140 від 15.06.2021, строк поставки було сформульовано іншим чином - згідно графіка поставки 280 календарних днів після укладення договору, але не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки. Надавши цінову пропозицію № 01-30-08/21 від 30.08.2021 позивач погодився укласти договір на умовах, зазначених в тендерній документації; позивач не заперечував дійсність договору до звернення відповідача з позовом про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань; уклавши договір поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, зазначених в тендерній документації. Зазначає, що умова тендерної документації «Граничний термін постачання» - «не пізніше 31.12.2022» знайшла своє відображення у строку дії договору, але це ніяким чином не змінює умов тендерної документації щодо строку поставки товару, зазначеного у Графіку поставки додатку № 3 до тендерної документації - «згідно графіка поставки 280 календарних дів після укладення договору».

30.05.2023 у підготовчому засіданні відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 04.07.2023.

08.06.2023 засобами поштового зв`язку від відповідача до суду надійшов відзив, зміст якого є тотожнім відзиву, що раніше поданий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд».

29.06.2023 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач у відзиві фактично визнає, що тендерна документація містила інший строк поставки, ніж підписаний договір поставки № 21Т-114 від 14.09.2021. Позивач як учасник тендеру, приймаючи рішення про участь в закупівлі, орієнтувався на дані тендерної документації, в якій було вказано або «до 31.12.2022» або «не пізніше 31.12.2022». Відмічає, що відповідач у відзиві замовчує, що у підсумковому повідомленні замовника про намір укласти договір про закупівлю UA-2021-05-25-009412-b опубліковане замовником 26.08.2021 також однозначно вказувався строк поставки до 31.12.2022. Однак, відповідач в односторонньому порядку в наданому для підписання проекті договору видозмінив положення про визначення строку поставки, вказавши у додатку № 3 до договору «Графік поставки» так: « 280 календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки». Таким чином, умова договору про строк поставки товару суттєво відрізняється від умови тендерної пропозиції про цей строк, оскільки не визначає 31.12.2022 в якості кінцевої дати поставки. Зазначає, що «строк дії договору» та «строк поставки» - це різні категорії, які не можна ототожнювати. В строк дії договору свої зобов`язання повинні виконувати обидві сторони. Очевидно, що в поняття «строк поставки» входить лише період часу на виконання свого зобов`язання постачальником. Таким чином, неправильно вважати, що умова тендерної пропозиції (документації) про термін постачання знайшла своє відображення в терміні дії договору, а тому нібито, укладений договір не відрізняється від тендерної пропозиції. Вважає, що зменшення строку на поставку - це суттєве звуження договірного обов`язку з поставки, яке у комплексі складається із закупівлі, імпорту, перевезення комплектування та доставки товару в місце призначення. Скорочення строку поставки очевидно призводить до необхідності весь цей комплекс робіт виконувати швидше, в менший час.

04.07.2023 у підготовчому засіданні судом постановлено, ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.08.2023.

03.08.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь, в яких окрім наведених у відзиві обставин зазначає, що умови тендерної документації та укладеного договору поставки № 21Т-114 від 14.09.2021 щодо строку поставки товару не відрізняються; позивач безпідставно зазначає про те, що відповідач фактично визнає, що тендерна документація містила інший строк поставки товару ніж укладений сторонами договір поставки № 21Т-114 від 14.09.2021. В тендерній пропозиції позивач зазначав строк поставки товару наступним чином: «Згідно графіка поставки 280 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 31.12.2022р. з можливістю дострокової поставки». Позивач безпідставно зазначає про те, що умова договору про строк поставки товару суттєво відрізняється від умови тендерної пропозиції про цей строк, оскільки не визначає 31.12.2022 в якості кінцевої дати, до якої можна провести поставку, адже сполучник але не надає постачальнику альтернативи (вибору) строку поставки, так як в противному випадку повинен вживатись сполучник або (таких же висновків дійшов Західний апеляційний господарський суд в постанові від 27.03.2023 у справі № 926/2923/22). Таким чином, умови договору щодо строку поставки товару не виходять за межі тендерної пропозиції та не звужують договірні зобов`язання позивача.

07.08.2023 позивачем до суду подано клопотання по відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю направити повноважного представника за станом його здоров`я.

08.08.2023 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 22.08.2023.

Позивач в судовому засіданні 22.08.2023 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 22.08.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

У судовому засіданні 22.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.05.2021 відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» на веб-порталі «Прозорро» було розміщено оголошення за № UA-2021-05-25-009412-b про проведення відкритих торгів: « 21Т-114-34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (компресор пересувний азотний)» (код за ДК 021:2015 - 34140000-0 - Великовантажні мототранспортні засоби) (ідентифікатор закупівлі № UA-2021-05-25-009412-b), замовником якої є Акціонерне товариство «Укргазвидобування».

З метою участі у процедурі здійснення закупівлі Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» подано замовнику тендерну пропозицію № 01-30-08/21 від 30.08.2021.

За результатами розгляду тендерної пропозиції на закупівлю: « 21Т-114-34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (компресор пересувний азотний)» учасника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» визначено переможцем процедури закупівлі, про що складено протокол від 23.07.2021 та в подальшому 26.08.2021 прийнято рішення про намір укладення договору про закупівлю з учасником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс».

14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» (постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 21Т-114 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві станції компресорні азотні пересувні ТГА-15/120 С90 на шасі вантаженого автомобіля МАЗ 631724-571-001 (далі - товар, зазначений в Специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору і діє по 31.12.2022.

Спір виник в зв`язку з тим, що на думку позивача умови договору щодо строку поставки товару « 280 (двісті вісімдесят) календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки» відрізняються від змісту тендерної документації та тендерної пропозиції учасника, згідно яких строк поставки вказано «не пізніше 31.12.2022», що є підставою для визнання договору недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлюються Законом України «Про публічні закупівлі». Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі»:

тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель;

тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі» відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій. Строк для подання тендерних пропозицій не може бути менше, ніж 15 днів з дня оприлюднення оголошення про проведення відкритих торгів в електронній системі закупівель.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі» оголошення про проведення відкритих торгів безоплатно оприлюднюється в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме:

1) оголошення про проведення конкурентних процедур закупівель, тендерну документацію та проект договору про закупівлю:

2) оголошення про проведення спрощеної закупівлі та проект договору про закупівлю - не пізніше ніж за шість робочих днів до кінцевого строку подання пропозицій;

3) зміни до тендерної документації та роз`яснення до неї (у разі наявності) у машинозчитувальному форматі - протягом одного дня з дня прийняття рішення про їх внесення або надання роз`яснень.

У хронологічному порядку відображаються зміни до тендерної документації та кінцевий строк подання тендерних пропозицій, який був визначений відповідно до кожної із змін до тендерної документації;

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» доступ до інформації, оприлюдненої в електронній системі закупівель, є безоплатним та вільним. Інформація про закупівлю, визначена цим Законом, розміщується в електронній системі закупівель безоплатно через авторизовані електронні майданчики.

Інформація про закупівлі, зазначена у частині першій цієї статті, оприлюднюється відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», у тому числі у формі відкритих даних.

У частині 2 статті 21 Закону України «Про публічні закупівлі» наведено вимоги до переліку інформації, що має бути зазначена в оголошенні про проведення відкритих торгів, зокрема повинно містити строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг.

Відповідно до тендерної документації, оприлюдненої 25.05.2021, строк поставки був сформульований наступним чином: п. 4.4 «строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт)» Розділ 1. Загальні положення тендерної документації: «Згідно графіка поставки 200 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки».

Вимога «Граничний термін постачання» додатку № 3 до тендерної документації: «Згідно графіка поставки 200 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки».

Колонка «Строк поставки» таблиці «Графік поставки» додатку № 3 до тендерної документації: «Згідно графіка поставки 200 календарних днів після укладання договору з можливістю дострокової поставки».

Відповідно до тендерної документації, зі змінами внесеними рішенням тендерного комітету № 1140 від 15.06.2021, строк поставки був сформульований наступним чином: п. 4.4 «строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт)» Розділ 1. Загальні положення Тендерної документації: «Згідно графіка поставки 280 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки».

Вимога «Граничний термін постачання» додатку № 3 до тендерної документації: «Згідно графіка поставки 280 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 31.12.2022 з можливістю дострокової поставки».

Колонка «Строк поставки» таблиці «Графік поставки» додатку № 3 до тендерної документації: «Згідно графіка поставки 280 календарних днів після укладання договору з можливістю дострокової поставки».

Відповідно до п. 3 розділу VІ. Результати тендеру та укладення договору договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом.

Проект договору викладено у додатку № 4 до тендерної документації.

Отже, додаток № 4 (проект договору на закупівлю товару за державні кошти) є невід`ємною частиною тендерної документації.

Відповідно до п. 5.1 проекту договору (додаток № 4 до тендерної документації), який повністю відповідає редакції п. 5.1 договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях та Графіку поставки товару до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна цього договору вказується у Специфікації/-ях, яка є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною.

Згідно Специфікації, що є додатком № 1 до договору, позивач мав поставити відповідачу товар - станцію компресорну азотну пересувну ТГА-15/120 С90 на шасі вантажного автомобіля МАЗ 631724-571-001 у кількості 2 штук, загальною вартістю 25.080.000,00 грн; строк поставки товару - відповідно до Графіка поставки товару.

Згідно Графіка поставки товару, що є додатком № 3 до договору, строк поставки товару становить 280 (двісті вісімдесят) календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки.

З матеріалів справи вбачається, що редакція таблиці «Графік поставки» укладеного між сторонами договору поставки № 21-Т-114 від 14.09.2021 повністю ідентична редакції таблиці «Графік поставки» додатку № 3 до тендерної документації.

Надавши цінову пропозицію № 01-30-08/21 від 30.08.2021, після внесених рішенням тендерного комітету змін до тендерної документації, позивач фактично погодився укласти договір на умовах, зазначених в тендерній документації, в тому числі щодо строку поставки наведеного у Графіку поставки товару, тобто 280 (двісті вісімдесят) календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки.

Отже, відповідач безпідставно зазначає про те, що строк поставки товару в укладеному сторонами договорі відрізняється від умов тендерної документації та тендерної пропозиції щодо строку поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Проте, судом встановлено, що надана ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» тендерна пропозиція не відрізняється від умов тендерної документації та укладеного між сторонами договору.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається у ст. 627 Цивільного кодексу України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Враховуючи викладене, наявність укладеного між позивачем та відповідачем оскаржуваного договору свідчить про те, що обидві сторони бажали його укласти, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами другою та третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 3 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Враховуючи вищевикладене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин (договір) (який вчиняється у письмовій формі) повинен бути підписаний сторонами, при цьому у разі вчинення правочину юридичною особою, крім підпису уповноваженої на це особи, - також скріплений печаткою юридичної особи.

Господарські договори на основі примірних і типових договорів необхідно укладати, дотримуючись умов, передбачених ст. 179 Господарського кодексу України, шляхом складання єдиного документа, оформленого відповідно до вимог ст. 181 Цивільного кодексу України, а також відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірних або типових договорів. Примірний договір рекомендується органом управління суб`єктам господарювання для використання його положень при укладанні ними договорів, коли сторони мають право по взаємній згоді змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст. При укладанні договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, або у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, сторони не можуть відступати від змісту типового договору, однак мають право конкретизувати його умови.

Судом встановлено, що позивач, підписуючи спірний договір, усвідомлював та розумів його умови щодо строку поставки товару - 280 календарних днів після укладення договору, із правом дострокової поставки, а отже схвалив та прийняв їх.

Також, відповідно до пункту 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Судом встановлено, що при укладенні сторонами спірного договору не було порушено приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тобто договір відповідає вимогам чинного на той момент законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких вбачається, що відповідач після укладення договору повідомляв позивачу про його невідповідність тендерній документації або намагався внести зміни до умов договору щодо строку поставки товару. Як вірно відзначає відповідач позивач не заперечував дійсність договору до звернення АТ «Укгазвидобування» до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за договором.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний договір суперечить закону.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання недійсним договору поставки № 21Т-114 від 14.09.2021.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 29.09.2023 (у зв`язку з перебуванням судді у відпустці).

СуддяВ.В. Сівакова