ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

29.09.2023м. ДніпроСправа № 904/5199/23

За заявою: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про забезпечення позову

у справі

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕП", м. Дніпро

третя особа-1: ОСОБА_1 , м. Донецьк

третя особа-2: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності

Суддя Бєлік В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕП", в якому просить:

- усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕП" () знести самочинно побудовану міні автозаправну станцію загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДП, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101);

- скасувати державну реєстрацію та припинити право власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна а саме німі автозаправну станцію загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДП, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, та призначено підготовче судове засідання на 24.10.2023 о 10:00 год.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій просить:

1. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю ЕП (), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме щодо міні автозаправної станції, загальною площею загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; I-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо міні автозаправної станції, загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана заява мотивована тим, що Дніпровській міській раді, як розпоряднику земель міста Дніпра стало відомо з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, що державним реєстратором Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцевим Антоном Вадимовичем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.10.2020 внесено запис № 38935115 про право власності за ОСОБА_1 (РНОКГТП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - міні автозаправну станцію загальною площею загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа 26.10.2020 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності зазначено:

- Декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії ІУ № 52, зареєстрована 14.09.2009 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради;

- Розпорядження № 890-р, виданого 13.05.2009 Дніпропетровським міським головою;

- Технічний паспорт від 23.06.2020 року.

Проте, відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 04.05.2023 №3/15-183 повідомлено, що жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась вказана адреса та розпорядчий документ щодо присвоєння адреси відсутній.

Відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 31.05.2023 за №4/11-294 за запитуваним параметром вул. Михайла Коцюбинського, 1-Д не виявлено жодних цивільно-правових угод стосовно земельної ділянки між юридичними чи фізичними особами та Дніпровською міською радою.

Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 23.05.2023 № 4/1-110 також повідомлено про відсутність видачі/реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою розташування Спірної земельної ділянки.

Таким чином, правовстановлюючі документи, на підставі яких за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на міні автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 уповноваженими органами не видавались.

З наведеного вище вбачається, що зазначена земельна ділянка ОСОБА_1 не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось.

Відповідно до частин 2, 3 статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).

Оскільки міні автозаправна станція була побудована на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, свідчить про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_1 набув право власності на нього, в силу ч. 2 ст. 376 ЦК України.

Однак, не зважаючи на відсутність правових підстав, ОСОБА_1 було відчужено міні автозаправну станцію на користь ТОВ ЕП на підставі акту приймання-передачі до статутного капіталу нерухомого майна від 09.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Восковець О.О.

За результатами до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 09.11.2020 було внесено запис про право власності на міні автозаправну станцію за ТОВ ЕП ().

Заявник зазначив, що на підставі не існуючих документів, було зареєстровано право власності на міні автозаправну станцію за ОСОБА_1 , а вже через два тижні зазначене нерухоме майно було відчужено на користь ТОВ ЕП. Такі дії учасників справи свідчать про те, що Відповідач з метою затягування розгляду справи, шляхом збільшення кола її учасників може відчужити, передати в іпотеку автозаправну станцію, або вчинити інші дії в короткий проміжок часу. Тим самим вжити заходів, які в подальшому унеможливлять виконання рішення суду.

Заявник стверджує, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача до ухвалення рішення по справі та не виключається, що для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки первинна реєстрація міні автозаправної станції в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 26.10.2020 за ОСОБА_1 . Вже через два тижні, після такої реєстрації, міні автозаправну станцію 09.11.2020 було відчужено на користь ТОВ ЕП шляхом внесення в статутний капітал на підставі акту приймання-передачі до статутного капіталу нерухомого майна від 09.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Восковець О.О.

Так, за відсутності вжиття заходів забезпечення позову, зазначене нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб. Метою таких дій може бути, зокрема штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи, можливо вчинення перешкод в подальшому виконанні судового рішення шляхом зміни власника автозаправної станції.

Позивач вважає за доцільне застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони Товариству з обмеженою відповідальністю ЕП (), державному реєстратору вчиняти будь-які дії а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно щодо міні автозаправної станції, загальною площею загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про те, що учасниками справи здійснюються правочини щодо набуття та відчуження нерухомого майна з порушенням норм чинного законодавства. Так, вказані дії щодо неодноразового відчуження спірного нерухомого майна може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. До того ж, як зазначає позивач, наступне відчуження самочинно побудованих будівель може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. У той же час, заборона вчиняти дії відносно нерухомого майна на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження у відповідача до набрання законної сили судовим рішенням.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, господарський суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що кожному, гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі "Горнсбі проти Греції" виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 пункт 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" п Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі №913/257/18).

Отже, в першу чергу, суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Після системного аналізу вказаних обставин та доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку наявності обґрунтованої загрози істотного ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

В той же час, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

У статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Проаналізувавши доводи заявника, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вжиття заявлених позивачем у даній справі заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню рішення по даній справі у разі задоволення позовних вимог. Тоді як невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходу із заявленою позивачем вимогою. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Частинами 1 та 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У спорах з позовними вимогами немайнового характеру необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

При цьому в таких немайнових спорах суд досліджує, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Так, у разі невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову у цій справі цілком можливе чергове відчуження ТОВ "ЕП" спірного об`єкта нерухомості й створення ситуації появи нових власників спірного об`єкта нерухомості, відповідно й необхідність звернення з новими позовами до суду.

З огляду на викладене вище, господарський суд дійшов висновку, що спосіб забезпечення позову, який просить позивач, відповідає заходам забезпечення позову, встановленим у статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, предмету позову, принципам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не порушують права та законні інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З метою вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника, недопущення вчинення незаконних дій з майном, яке є предметом позову, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму поновлення порушених прав та інтересів, суд вважає за можливе задовольнити заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову повністю.

Керуючись статтями 42, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

1. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю ЕП (), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме щодо міні автозаправної станції, загальною площею загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; I-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: вулиця Михайла Коцюбинського, 1-Д у місті Дніпро;

2. Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо міні автозаправної станції, загальною площею 3,6 кв.м., яка складається з: літ. б-1-мет.цист.ДТ, 95 бенз; літ. в-1-мет.цист.газова; І-реклама; літ.Ї-замощення; ІІ-огорожа (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що розташована за адресою: вулиця Михайла Коцюбинського, 1-Д у місті Дніпро.

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75; ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕП" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 106, офіс 5; ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 29.09.2023.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 30.09.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.Г. Бєлік