ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3875/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 (повне рішення складено 31.03.2023, суддя Загинайко Т.В.) у справі № 904/3875/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро

про стягнення 17 741 грн 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" на свою користь збитків у сумі 17 741 грн 60 коп., судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 2 481,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку з реєстрації податкових накладних за видатковими накладними по договору поставки №9 від 06.01.2022 за період з 04.02.2022 по 28.06.2022, що призвело до позбавлення позивача можливості віднести суму податку на додану вартість в розмірі 17 741,60 грн до податкового кредиту. Позивач вважає, що бездіяльністю відповідача йому спричиненні збитки на суму 17 741,60 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі №904/3875/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позивачем понесення реальних збитків у розмірі суми ПДВ, яку він не зміг зарахувати до податкового кредиту у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з реєстрації податкових накладних на поставлений товар в ЄРПН. Судом встановлено, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, що виключає можливість притягнення його до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі №904/3875/22 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- судом проігноровано правову позицію Верховного Суду, викладену в поставі від 03.12.2018 у справі №908/76/18;

- між бездіяльністю відповідача щодо реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача наявний прямий причинно наслідковий зв`язок;

- судом вибірково застосовані позиції Верховного Суду, не надано комплексної правової оцінки обставинам справи, проігноровано, що відповідачем не надано доказів здійснення реєстрації податкових накладних або відмови ДПС в їх реєстрації.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Вечірко І.О., судді: Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2023 зазначеною колегією суддів після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі № 904/3875/22; розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

04.07.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду по справі № 904/3875/22 здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Антоніка С.Г., Орєшкіної Е.В., якою її прийнято до свого провадження ухвалою суду від 07.07.2023.

У зв`язку зі звільненням суддів Антоніка С.Г., Орєшкіної Е.В. з посади суддів Центрального апеляційного господарського суду по справі № 904/3875/22 здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Чус О.В., Кощеєва І.М., якою її прийнято до свого провадження ухвалою суду від 25.09.2023.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 06.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (постачальник) укладений договір поставки від №9 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1, 1.2 якого постачальник прийняв на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар, найменування якого зазначено в накладних на товар.

Відповідно до пункту 5.5. договору у разі поставки товару два та більше разів на місяць, постачальник складає зведену податкову накладну (підстава пункт 201.4. ПК України).

Пунктом 10.1. договору визначено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони).

Даний договір укладений терміном на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити його дію, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік і на тих же умовах (пункт 10.2. договору).

На виконання умов договору у період з 04.02.2022 по 28.06.2022 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 188 682,00 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних, а саме:

- від 04.02.2022 №0017/0000276 на суму 2 480 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 413 грн 33 коп.;

- від 10.02.2022 №0017/0000323 на суму 9 400 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ - 1 566 грн 67 коп.;

- від 16.02.2022 №0017/0000357 на суму 9 920 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 1 653 грн 33 коп.;

- від 23.02.2022 №0017/0000415 на суму 3 135 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 522 грн 50 коп.;

- від 25.02.2022 №0017/0000442 на суму 14 850 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 2 475 грн 00 коп.;

- від 07.03.2022 №0017/0000552 на суму 13 530 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 2 255 грн 00 коп.;

- від 23.03.2022 №0017/0000686 на суму 6 500 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 425 грн 23 коп.;

- від 01.04.2022 №0017/0000760 на суму 5 400 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 353 грн 27 коп.;

- від 13.04.2022 №0017/0000939 на суму 11 820 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ - 773 грн 27 коп.;

- від 21.04.2022 №0017/0001104 на суму 12 450 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 814 грн 48 коп.;

- від 27.04.2022 №0017/0001151 на суму 3 610 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 236 грн 17 коп.;

- 29.04.2022 №0017/0001198 на суму 14 797 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 968 грн 03 коп.;

- від 09.05.2022 №0017/0001480 на суму 14 150 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 925 грн 70 коп.;

- від 11.05.2022 №0017/0001583 на суму 11 560 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 756 грн 27 коп.;

- від 18.05.2022 №0017/0001691 на суму 6 660 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 435 грн 70 коп.;

- від 26.05.2022 №0017/0001803 на суму 10 800 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 706 грн 54 коп.;

- від 31.05.2022 №0017/0001848 на суму 7 700 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 503 грн 73 коп.;

- від 17.06.2022 №0017/0001963 на суму 19 520 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 1 277 грн 01 коп.;

- від 28.06.2022 №0017/0002009 на суму 10 400 грн 00 коп., з урахуванням ПДВ - 680 грн 37 коп.

Позивачем на виконання умов договор поставлений товар було прийнято та проведено оплату у повній сумі (188 682, 00 грн, у тому числі ПДВ - 17 741 грн 60 коп.), що підтверджується платіжними дорученнями: від 04.02.2022 №383 на суму 2 480, 00 грн; від 09.02.2022 №449 на суму 9 400, 00 грн; від 15.02.2022 №504 на суму 9920, 00 грн; від 22.02.2022 №678 на суму 3200,00 грн; від 24.02.2022 №694 на суму 14785,00 грн; від 07.03.2022 №821 на суму 13530,00 грн; від 22.03.2022 №972 на суму 6500,00 грн; від 31.03.2022 №1034 на суму 5 400,00 грн; від 12.04.2022 №1200 на суму 11820,00 грн; від 20.04.2022 №1264 на суму 12 450,00 грн; від 26.04.2022 №1333 на суму 3610,00 грн; від 29.04.2022 №1359 на суму 14 797,00 грн; від 06.05.2022 №1459 на суму 14 272,40 грн; від 11.05.2022 №1504 на суму 11560,00 грн; від 17.05.2022 №1551 на суму 6660,00 грн; від 25.05.2022 №1648 на суму 10800,00 грн; від 30.05.2022 №1680 на суму 7577,60 грн; від 17.06.2022 №1907 на суму 19 520,00 грн; від 27.06.2022 №2018 на суму 10 400,00 грн.

В подальшому позивач звернуся до відповідача з претензією від 03.08.2022 №748 на суму 17 741 грн 60 коп., у якій з метою досудового врегулювання вимагав відшкодування збитків у розмірі 17 741 грн 60 коп. у зв`язку з тим, що відповідачем не було зареєстровано податкові накладні за період з лютого 2022 по червень 2022 року. Відповідно до роздруківки трекінгу, поштове відправлення, в якому містилася претензія, вручено відповідачу 09.08.2022.

Докази оплати претензії від 03.08.2022 №748 на суму 17 741 грн 60 коп. в матеріалах справи відсутні, як і надання відповіді на неї.

Позивач вважає, що у зв`язку із нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних він був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 17 741 грн 60 коп., тобто позивач поніс збитки, що і стало причиною звернення з цим позовом до суду.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку попередньо включені до складу податкового кредиту залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем товарів/послуг граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За приписами частин 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Системний аналіз положень пункту 187.1 ст. 187 та пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що датою виникнення податкового зобов`язання з постачання товарів в даному випадку є дата відвантаження товару та при здійсненні операції з постачання товару платник податку - продавець був зобов`язаний в установлені строки скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, а також надати її покупцю за його вимогою, у свою чергу, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів, є підставою для нарахування покупцем сум податку, що відносяться до податкового кредиту, а відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товару податкової накладної в ЄРПН не дає права покупцю на включення суми ПДВ до податкового кредиту, проте не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної у податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Позивач зазначає, що відповідачем було поставлено позивачу товар на суму 188 682 грн 00 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних, які містяться у матеріалах справи.

Отже, у відповідності до вищевказаних положень Податкового кодексу України, відповідач був зобов`язаний скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні датою відвантаження товару або датою зарахування коштів від покупця.

Доказів на підтвердження складення та реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН щодо поставки товару на загальну суму 188 682 грн 00 коп. матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Оскільки саме від постачальника (продавця), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Судом встановлений факт невиконання ТОВ "Лівайн ТОрг" зобов`язання з реєстрації податкових накладних на суму податку на додану вартість, сплаченого ТОВ «Житлосервіс-Кр» як оплату за товар за договором у лютому - червні 2022 року на загальну суму 17 741,60 грн, що за обставин цієї справи підтверджує факт неналежного виконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Оскільки відповідач не виконав вимог податкового законодавства та не зареєстрував податкові накладні, скаржник був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 17 741,60 грн.

Очевидним є прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.614 ЦК зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили і фактом реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).

Якщо відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних чи виконав його неналежним чином, що підтверджується рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, то це викликає неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18 (на яку посилається скаржник), від 10.01.2022 у справі №910/3338/21 (на яку посилається скаржник), від 31.01.2023 у справі №904/72/22 (стосується коригування відповідачем суми ПДВ).

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №914/2524/21.

За висновком, наведеним у пункті 10.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, права покупця у випадку порушення продавцем свого обов`язку щодо належної реєстрації податкових накладних зводяться лише до можливості подання скарги, проте ініціювати проведення податкової перевірки контролюючим органом покупець не може.

За таких обставин, на думку колегії суддів, відсутність матеріалів податкової перевірки (акта або рішення) відповідного контролюючого органу, не може звільняти продавця від відповідальності за завдані покупцю майнові збитки, а господарський суд у такому випадку має як самостійно оцінити надані докази, зокрема ті, що стосуються реєстрації податкових накладних, так і самостійно здійснити оцінку дій чи бездіяльності продавця, у тому числі щодо порушення ним податкового законодавства.

Чинне законодавство не містить вимог щодо певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних. Крім того, право позивача надавати докази щодо таких обставин (фактів) не може бути обмежене діями чи бездіяльністю контролюючого органу щодо проведення чи не проведення ним відповідної перевірки.

Висновок щодо порушення норм податкового законодавства, допущених при реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, чи висновок про відсутність такого порушення є саме правовим висновком, а не фактом порушення (як його охарактеризував Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/334/22). Фактично Верховний Суд у зазначеній постанові зробив висновок про те, що як обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, так і правова оцінка щодо правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності платника податків, мають здійснюватися не судом, а податковим органом за наслідками податкової перевірки.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 (провадження № 12-41гс21, пункт 9.8).

Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду, навіть правова оцінка, надана рішенням суду в іншій справі, зокрема щодо того, чи є певна поведінка правомірною або неправомірною, не є обов`язковою для суду. Тим більше не може бути обов`язковою така оцінка, надана контролюючим органом.

З огляду на викладене, відсутність звернення позивача до податкового органу з заявою про порушення відповідачем граничних термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних на загальну суму 188682,00 грн, а також відсутність акту (довідки) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, не може свідчити про недоведеність протиправних дій відповідача.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачем було складено та зареєстровано податкові накладні на суму 188 682,00 грн. Відповідачем правомірність своїх дій в цій частині не доведена, тому колегія суддів доходить висновку про доведеність складу цивільного правопорушення та про правомірність заявлених позовних вимог.

У складі судових витрат позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В обґрунтування суми понесення витрат на правову допомогу у розмірі 12 500,00 грн позивачем подано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №22-09/22В від 22.09.2022; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1156014 від 30.09.2022; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Івасик Т.Р. серії ДП № 3326 від 28.04.2017; акт наданих послуг №14 від 27.09.2022 по договору про надання правової допомоги №22-09/22В від 22.09.2022, за яким надані наступні послуги: надання правової консультації (1 год. 30 хв. на суму 1500,00 грн), розроблення та погодження з клієнтом правової допомоги по справі та аналіз наданих документів (2 год. на суму 2 000,00 грн), складання позовної заяви (1 документ на суму 9 000,00 грн).

Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечень проти заявленого позивачем розміру судових витрат не надано.

Верховний Суд в додатковій постанові від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 зазначив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, в постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Дослідивши подані позивачем документи, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру, такі витрати неспіврозмірні з виконаною адвокатом роботою, зокрема, в частині складання позовної заяви, яка невелика за обсягом та нескладна за правовим обґрунтуванням. Апеляційний господарський суд, враховуючи розмір заявлених позовних вимог, а також зміст та об`єм позовної заяви вважає заявлені судові витрати такими, що обґрунтовані на суму 7 000,00 грн.

За таких обставин заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/3875/22 підлягає частковому задоволенню на суму 7 000,00 грн, в іншій частині заяви слід відмовити.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі № 904/3875/22 таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, тому наявні підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у справі та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі № 904/3875/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 у справі № 904/3875/22 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" () збитки в сумі 17 741,60 грн, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 2481,00 грн, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн, про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус

Суддя І.М.Кощеєв