ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2032/16 (904/1912/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Іванова О.Г.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю учасників справи

від позивача Савченко В.А., арбітражний керуючий

від відповідача-1 Стельмах І.В., представник

від відповідача-2 Іванченко І.С., представник

розглянувши апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 року (суддя Соловйова А.Є) у справі №904/2032/16(904/1912/23)

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Затишне

до відповідача-1 Кабінету Міністрів України, м. Київ

до відповідача-2 Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача-3 Національної академії аграрних наук України, м. Київ

про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 року у даній справі заяву позивача Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" б/н від 11.04.2023 року про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову, а саме:

- зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2023 року № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності" в частині передання єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна;

- заборонено Кабінету Міністрів України, Національній академії аграрних наук України, Фонду державного майна України та будь-яким іншим органам та/або особам вчиняти будь-які дії юридичного та/або фактичного характеру, приймати будь-які рішення, акти, вчиняти будь-які дії, правочини, спрямовані на реалізацію Розпорядження Кабінетом Міністрів України видано від 10 січня 2023 року №37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності" в частині передання єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна; Акта (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", затвердженим першим заступником Голови Фонду державного майна України Д.О.Клименком;

- заборонено Національній академії аграрних наук України, Фонду державного майна України та будь-яким іншим органам та/або особам вчиняти будь-які дії юридичного та/або фактичного характеру, приймати будь-які рішення, акти, вчиняти будь-які дії, правочини, спрямовані на державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Державне підприємство "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в частині відомостей про: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене; центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа публічного права або який здійснює функції з управління корпоративними правами держави у відповідній юридичній особі; засновників та учасників юридичної особи; кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи; структуру власності юридичної особи; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників);

- заборонено суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та будь-яким іншим особам вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Державне підприємство "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України",- що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в частині відомостей про: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене; центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа публічного права або який здійснює функції з управління корпоративними правами держави у відповідній юридичній особі; засновників та учасників юридичної особи; кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи; структуру власності юридичної особи; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у справі, заходи носять тимчасовий характер та спрямовані на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Кабінет Міністрів України звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що:

- позивачем не надано, а судом не встановлено доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та законним інтересам позивача;

- доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи та інтереси позивача;

- заявлене клопотання не містить доказів очевидної протиправності оскаржуваних рішень.

Наведене, на думку скаржника, в сукупності свідчить, що обраний вид забезпечення позову не є співрозмірним із заявленими позивачем вимогами, а відтак в даному випадку відсутні підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд державного майна України просить задовольнити апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України, ухвалу господарського суду від 19.04.2023 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення заяви державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України".

Відповідач-2 зазначає, що:

- заявлені заходи забезпечення позову жодним чином не захищають права та інтереси позивача у справі, а лише спрямовані на блокування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також перешкоджають Фонду здійснювати визначені законодавством повноваження щодо приватизації Єдиного майнового комплексу цього державного підприємства;

- власником єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" є держава в особі органу, що здійснює функції управління майном - Фонду державного майна України; зміна суб`єкта управління державним майном жодним чином не змінює власника цього майна державу;

- єдиний майновий комплекс державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" належить державі та згідно зі ст.ст.73, 137 Господарського кодексу України перебуває у підприємства на праві господарського відання.

Також Фонд державного майна України наголошує, що прийняття господарським судом до розгляду позовної заяви Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" до Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України, Національної академії аграрних наук України, відкриття провадження у справі та вжиття заходів забезпечення позову не відповідає нормам господарського судочинства, оскільки відбулося з порушенням правил територіальної юрисдикції, встановлених нормами ч.5 ст.30 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу керуючий санацією Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" арбітражний керуючий Савченко В.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції арбітражний керуючий вказує наступне:

- незаконна передача єдиного майнового комплексу державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" до сфери управління іншого органу є порушенням прав та законних інтересів не тільки ДП "ДГ "РУНО", але і його кредиторів, а також посягає на встановлений законом порядок відновлення платоспроможності та банкрутство;

- орган управління державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" тривалий час не виконував свого обов`язку щодо погодження плану санації ДП "ДГ "РУНО", що неодноразово фіксувалося ухвалами господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2032/16; через такі неправомірні дії НААН України тривалий час триває процедура санації ДП "РУНО", яка не може повноцінно проводитися за відсутності погодженого плану санації;

- протиправна зміна органу управління ДП "ДГ "РУНО" та передання його єдиного майнового комплексу зі сфери управління НААН України до сфери управління Фонду державного майна України на невизначений час відтерміновує погодження плану санації, а також порушує права та законні інтереси ДП "ДГ "РУНО" щодо відновлення платоспроможності; порушує права та законні інтереси кредиторів ДП "ДГ "РУНО" щодо задоволення їх вимог; суперечить завданням законодавства у сфері банкрутства;

- невжиття спірних заходів забезпечення позову сприятиме подальшим протиправним спробам Фонду державного майна України здійснити приватизацію єдиного майнового комплексу ДП "ДГ "РУНО", що означатиме втрату ДП "ДГ "РУНО" майнової основи господарювання, позбавить його можливості відновити власну платоспроможність та задовольнити вимог кредиторів;

- жодних додаткових обмежень, зобов`язань тощо, забезпечення позову на відповідачів не накладає; не передбачає воно і будь-яких змін у складі чи режимі державного майна; забезпечення лише спрямоване на тимчасове збереження стану, що існував до прийняття спірного акту та вчинення спірних дій, і спрямоване передусім на недопущення їх шкідливого ефекту.

20.09.2023 року у судове засідання з`явилися арбітражний керуючий Савченко В.А., представники відповідача-1 та відповідача-2, які надали відповідні пояснення.

Представник відповідача-3 наданим процесуальним правом участі в судовому засідання не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважених представників, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що апеляційним судом не визнавалася явка учасників справи в судове засідання обов`язковою, а неявка представника відповідача-3 не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за даної явки сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Кабінету Міністрів України, відповідача-2 Фонду державного майна України, відповідача-3 Національної академії аграрних наук України про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними, в якому просило суд:

- визнати недійсним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2023 року № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності" в частині передання єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (код згідно з ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна;

- спростувати майнові дії Національної академії аграрних наук України (код згідно з ЄДРПОУ 00024360) та Фонду державного майна України (код згідно з ) щодо передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (код згідно з ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України, оформлені Актом (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (код згідно з ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", затвердженим першим заступником Голови Фонду державного майна України Д.О.Клименком;

- визнати протиправними дії Фонду державного майна України () (в особі першого заступника Голови Фонду державного майна України Д.О.Клименка) щодо затвердження Акту (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (код згідно з ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності".

Також позивачем було подано заяву б/н від 11.04.2023 про забезпечення позову, в якій заявник просив суд:

- вжити заходів забезпечення позову у справі №904/2032/16 за позовною заявою Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" () до відповідачів - Кабінету Міністрів України (), Фонду державного майна України (), Національної академії аграрних наук України () про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними (в межах справи №904/2032/16 про банкрутство позивача (Боржника) ДП "ДГ "РУНО"), а саме:

- зупинити дію Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2023 року № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності";

- заборонити Кабінету Міністрів України (), Національній академії аграрних наук України (), Фонду державного майна України () та будь-яким іншим органам та/або особам вчиняти будь-які дії юридичного та/або фактичного характеру, приймати будь-які рішення, акти, вчиняти будь-які дії, правочини, спрямовані на реалізацію Розпорядження Кабінетом Міністрів України від 10 січня 2023 року №37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності"; Акта (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (код згідно з ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2023 № 37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", затвердженим першим заступником Голови Фонду державного майна України Д.О.Клименком;

- заборонити Національній академії аграрних наук України (), Фонду державного майна України () та будь-яким іншим органам та/або особам вчиняти будь-які дії юридичного та/або фактичного характеру, приймати будь-які рішення, акти, вчиняти будь-які дії, правочини, спрямовані на державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Державне підприємство "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в частині відомостей про: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене; центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа публічного права або який здійснює функції з управління корпоративними правами держави у відповідній юридичній особі; засновників та учасників юридичної особи; кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи; структуру власності юридичної особи; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників);

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та будь-яким іншим особам вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - Державне підприємство "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в частині відомостей про: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене; центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа публічного права або який здійснює функції з управління корпоративними правами держави у відповідній юридичній особі; засновників та учасників юридичної особи; кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи; структуру власності юридичної особи; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників).

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частинами першою, другою статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст.136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11.ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 18.12.2018 у справі №912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19).

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача до відповідачів про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними.

Як на підставу щодо вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що Розпорядження №37-р в частині передання єдиного майнового комплексу ДП "ДГ "РУНО" зі сфери управління НААН України до сфери управління Фонду державного майна; майнові дії щодо передачі єдиного майнового комплексу ДП "ДГ "РУНО" із сфери управління НААН України до сфери управління Фонду державного майна України щодо затвердження Акту приймання-передачі - є незаконними, суперечать законодавству, порушують права та законні інтереси ДП "ДГ "РУНО", а також права та законні інтереси кредиторів ДП "ДГ "РУНО" в межах справи про банкрутство №904/2032/16.

Позивач вважає, що подальша реалізація спірних актів та майнових дій може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів боржника, його кредиторів. Це може мати місце у випадку державної реєстрації на підставі оскаржуваних актів та майнових дій змін до відомостей про юридичну особу ДП "ДГ ''РУНО'" (в частині відомостей про засновників, власників, органів управління), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Колегія суддів звертає увагу, що обрані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України не передбачені ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, положеннями п.10 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом ст.137 Господарського процесуального кодексу України (положення частини першої якої містять вичерпний перелік заходів забезпечення позову), якщо сторона просить вжити захід забезпечення позову, що прямо не передбачений цим процесуальним законом (ст.137 Господарського процесуального кодексу України), суд на вимогу учасника справи може вжити такий захід забезпечення, що визначений іншим нормативним актом - законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому не допускається вжиття судом заходу забезпечення позову, який хоча і відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, однак не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Тобто, визначений ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених Законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі №910/4445/21.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у спорі про визнання недійсним Розпорядження Кабінету Міністрів України, вжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії Розпорядження Кабінету Міністрів України не допускається, оскільки цей захід не належить до вичерпного переліку видів заходів забезпечення позову згідно із ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України: прямо не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України), як цього вимагають положення п.10 ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Також апеляційний господарський суд враховує, що позивачем не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, судом першої інстанції не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Місцевий господарський суд обмежився лише посиланням на те, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у справі, заходи носять тимчасовий характер та спрямовані виключно на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на незаконність розпорядження Кабінету Міністрів України в оскаржуваній частині, оскільки зазначена обставина підлягає з`ясуванню при розгляді спору по суті, та не може виступати на етапі прийняття рішення про забезпечення позову як встановлена обставина.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду - скасуванню.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не здійснюється розгляд справи по суті спору, розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою скаржником судового збору за подання апеляційної скарги має бути здійснений судом першої інстанції у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України за наслідками вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 року у справі №904/2032/16(904/1912/23) задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 року у справі №904/2032/16(904/1912/23) скасувати.

В задоволенні заяви Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України від 11.04.2023року про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 02.10.2023 року.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Ю.Б.Парусніков

Суддя О.Г.Іванов