РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2023Справа № 910/8499/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Держінвестконсалтинг"

до Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами

про стягнення 759 464,32 грн.

Представники сторін:не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Держінвестконсалтинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами про стягнення 759 419,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір №66 про постачання електричної енергії споживачу від 24.05.2022.

Не зважаючи на фактичне отримання та використання електроенергії споживач, в порушення умов договору оплату на адресу позивача не здійснив.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 617 012,34 грн., пені в розмірі 120 579,86 грн. та штрафу в розмірі 21 872,12 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

19.06.2023 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доданими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання), запропонувати відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов.

Вищезазначена ухвала отримана відповідачем 08.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №558.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України,проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Як зазначено позивачем, Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами 20.12.2021 року в 12 год. 46 хв. оголошено відкриті торги на закупівлю товару відповідно до ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія для потреб Будинку відпочинку "Конча-Заспа") для потреб 2022 року (ідентифікатор закупівлі UА-2021-12-20-008253-с). (На час проведення тендера була укладена додаткова 20% угода з переможцем відкритих торгів минулого року ДП «Держінвестконсалтинг» на наступний рік).

Процедура була оскаржена одним із учасників в Антимонопольному комітеті України. Скаргу АМКУ було прийнято до розгляду 04.02.2022 року. Приймалося рішення АМКУ про перенесення розгляду скарги. Потім сталася військова агресія РФ на територію України та Указом Президента України оголошено воєнний стан, «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64 зі змінами. Кабінет Міністрів своєю Постановою № 169 від 28 лютого 2022 року врегулював Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану і на той час діяла зазначена Постанова. В результаті розгляду скарги замовники отримали від АМКУ 04 квітня 2022 року резолютивну частину рішення, а остаточне рішення АМКУ отримали 08 квітня 2022 року.

Договір з переможцем було укладено 24.05.2022 року. Електроенергію постачав під час воєнного стану Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами переможець відкритих торгів попереднього року, а саме: державне підприємство «Держінвестконсалтинг». В зв`язку з чим, у Будинку відпочинку «Конча-Заспа» виникла необхідність в проведенні переговорної процедури за нормою абзацу 4, пункту 3, ч. 2 ст. 40 (оскарження прийнятих рішень, дій чи бездіяльності замовника щодо триваючого тендера після розгляду/оцінки тендерних пропозицій учасників, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків від очікуваної вартості тендера, що оскаржується) Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами).

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, 24.05.2022 року між Державним підприємством "Держінвестконсалтинг" (постачальник) та Будинком відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами (споживач) укладено договір на постачання електричної енергії №66.

Відповідно до п.2.1 договору на умовах договору постачальник продає товар: електрична енергія згідно коду ДК 021:2015:09310000-5- Електрична енергія, споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п.2.3 договору загальна сума договору становить 698 647,78 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ 116 441,30 грн.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період лютий 2022 року становить 218 587 кВт* год.

Пунктом 3.2 договору передбачено,що постачальник за договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, ніж визначену умовами договору.

Договірні обсяги споживання електричної енергії визначаються додатком 1 до договору (п.3.3 договору).

Відповідно до п.3.4 договору постачання електричної енергії здійснюється відповідно до умов, викладених у додатку 2 до договору.

В додатку 1 до договору (Договірні обсяги споживання електричної енергії) визначено, що постачальник здійснює протягом лютого 2022 року постачання електричної енергії споживачеві для власного споживання в обсязі 218 587 квт/год у тому числі за місяцями: лютий - 218 587.

Згідно з п.13.1 договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє не пізніше ніж до 31.12.2022, а в частині оплати до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України.

Умови цього договору згідно ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановлюють, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01 лютого 2022р. (п.13.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунку про оплату електричної енергії за договором.

Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.5.4 договору).

Розрахунки споживача за договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (п.5.5 договору).

Згідно з п.5.6 договору постачальник до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє споживачу рахунок-фактуру за спожиту електричну енергію, акт приймання-передачі товарної продукції (далі - акт) за спожиту електричну енергію та документ (довідка або розрахунок) про фактичну ціну електричної енергії (Цфакт), що закуплена постачальником для споживача за результатами розрахункового періоду на ринку «на добу наперед» (далі -РДН), а саме у торговій зоні «Об`єднані енергетичні системи України».

Оплата вартості обсягів споживання електроенергії здійснюється споживачем на підставі підписаного акту постачальника протягом 10 робочих днів, з дня надходження відповідного бюджетного фінансування на рахунок споживача.

Рахунок про сплату за споживання електроенергії формується постачальником з урахуванням отриманих від споживача фактичних оплат попередніх періодів.

Постачальник підписує акт у двох примірниках за відповідний розрахунковий період та направляє їх споживачу.

Споживач підписує зі свого боку акти та направляє один примірник акту постачальнику протягом 20 календарних днів.

Позивачем зазначено, що на виконання умов договору № 66 від 24.05.2022 ДП «Держінвестконсалтинг» на адресу БВ «Конча-Заспа» Державного управління справами була поставлена електроенергія:

- в лютому 2022 року в кількості 218,587 МВт*год на загальну суму 698 647,78 грн., що підтверджується актом приймання-передачі товару № 20 від 28 лютого 2022 року;

- в березні 2022 року в кількості 74,160 МВт*год на загальну суму 282 581,64 грн., що підтверджується актом приймання-передачі товару № 31/1 від 31 березня 2022 року.

Але, незважаючи на фактичне отримання та використання електроенергії споживач, в порушення умов договору оплату на адресу постачальника до теперішнього часу не здійснив.

Заборгованість по акту приймання-передачі товару № 20 від 28.02.2022 складає 334 430,70 грн., заборгованість по акту приймання-передачі товару № 31/1 від 31.03.2022 складає 282 581,64 грн., а всього заборгованість споживача за споживану електроенергію перед Постачальникам складає 617 012,34 грн.

Так, в матеріалах справи наявні рахунки на оплату виставлені позивачем відповідачу, а саме:

- №26 від 02.03.2022 року на суму 698 647,78 грн.,

- № 47 від 05.04.2022 року на суму 282 581,64 грн.

Також, позивачем надано підписані тільки постачальником акти приймання-передачі товару (електричної енергії):

- №20 за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 698 647,78 грн.,

- №31/1 за березень 2022 від 31.03.2022 року на суму 282 581,64 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу вищезазначених рахунків та актів приймання-передачі товару (електричної енергії).

Проте, судом враховано, що договір № 66 від 24.05.2022 між сторонами укладено вже після фактичного надання послуг, що також, підтверджується п. 13.2 договору (умови цього договору згідно ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановлюють, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01 лютого 2022р.), тому суд вважає, що відповідачу було відомо (та погоджено) обсяг та вартість поставленого товару (електричної енергії).

Таким чином, суд вважає доведеним факт постачання товару (електричної енергії) позивачем відповідачу в лютому 2022 року на суму 698 647,78 грн. (обсягом 218,587 квт/год).

Щодо постачання електричної енергії в березні 2022 року в кількості 74,160 Мвт/год на суму 282 581,64 грн., то суд зазначає, що між сторонами зазначений обсяг та розмір не був погоджений, а також позивачем не доведено належними доказами факт такого постачання, тому вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Частиною 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.(ч.6, 7 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

В позовній заяві позивачем зазначено, що заборгованість відповідача по акту приймання-передачі товару № 20 від 28.02.2022 складає 334 430,70 грн., тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по договору №66 про постачання електричної енергії її споживачу від 24.05.2022 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 334 430,70 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення основного боргу в розмірі 282 581,64 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд відповідно до статті 231 ГК України стягнути з відповідача пеню в розмірі 120 579,86 грн. та штраф в розмірі 21 872,12 грн.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статті 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Позивачем зазначено, що відповідачу нараховується пеня у розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з умовами договору суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. Також, нараховано додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з договором суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця електроенергії належних коштів відповідно до порядку оплати.

Суд зазначає, що сторонами в укладеному договорі №66 від 24.05.2022 не погоджено відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу.

А також, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене порушення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за грошове зобов`язання (неоплату за поставлену електричну енергію), тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 120 579,86 грн. та штрафу в розмірі 21 872,12 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ч.9 ст. 165, ст. ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами (03131, м. Київ, Столичне шосе, 24 км, ідентифікаційний код 03539053) на користь Державного підприємства "Держінвестконсалтинг" (01010, м. Київ, вулиця Суворова, будинок 13, ідентифікаційний номер 37814214) основний борг в розмірі 334 430 (триста тридцять чотири тисячі чотириста тридцять) грн. 70 коп. та 5 151 (п`ять тисяч сто п`ятдесят одна) грн. 44 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий