СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Харків Справа № 5023/2756/11 (922/336/20)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Семенові О.Є.

за участю:

позивача - адвоката Ястребової Є.Б., ордер серії АХ №1139158 від 10.07.2023 року, Нартової Т.А.

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. (вх. №1371Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі №5023/2756/11 (922/336/20), ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Хотенець П.В.), повний текст якого складено 19.06.2023 року

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків
про стягнення коштів, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ДП "Харківський завод шампанських вин" про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 200 000 грн.( в межах справи про банкрутство).

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ДП "Харківський завод шампанських вин", в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 та поновити останню на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин"; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року, яке залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в сумі 23522,65 грн. та стягнуто з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь державного бюджету України 2270,00 грн. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року у справі № 5023/2756/11(922/336/20) скасовано; справу № 5023/2756/11(922/336/20) направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі №5023/2756/11(922/336/20) позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 8302,08 грн. середнього заробітку за період затримання розрахунку при звільненні; в решті позову відмовлено.

Представник Фізичної особи ОСОБА_1 - адвокат Ястребова Є.Б. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі скасувати та позовні вимоги задовольнити, стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" заборгованість по заробітній платі у розмірі 200 000 грн.; середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 22.10.2018 року по день винесення судового рішення; визнати незаконними та скасувати наказ №152-К від 19.10.2018 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на роботі; стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

У період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року з позивачем стався нещасний випадок на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин", що пов`язаний із виробництвом.

Даний факт підтверджується Постановою Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі №642/2577/17, якою нещасний випадок, що трапився із позивачем, визнано таким, що пов`язаний із виробництвом та актом від 09 квітня 2021 року розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання отруєння), аварії, що сталося у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин".

В результаті нещасного випадку, а саме отруєння під час виконання трудових обов`язків, позивач має затяжне захворювання, що підтверджується листами непрацездатності (25 шт.), виписками із історії хвороби та по сьогоднішній день продовжує лікування; умови праці на посаді приготувача шампанського у бродильному відділенні цеху розливу алкогольної продукції, за станом здоров`я після нещасного випадку, позивачу не підходили, адже погіршували її стан; з огляду, на те що після нещасного випадку позивачу стало важко працювати на займаній посаді, остання з 2016 року чимало разів зверталась до відповідача з проханням перевести її на легші умови роботи; Лікарсько-консультативною комісією КНП "Міська поліклініка № 10" Харківської Міської Ради Нартовій Тетяні Анатоліївні було видано довідку № 2005 від 06 серпня 2018 року про заборону фізичних навантажень та довідку № 1291 від 18 травня 2018 року про протипоказання до статичних та динамічних навантажень та рекомендовано переведення на легкий труд, у зв`язку із неможливістю виконувати обов`язки приготувача шампанського; довідкою №479 від 18 травня 2018 року Упр. Держ. НДУМСПУ м. Дніпро рекомендовано обмеження праці по лінії ЛКК; позивач має гарантоване Конституцією України право на працю, однак не могла за станом здоров`я виконувати обов`язки на посаді приготувача шампанського, адже пари які виникають в процесі виробництва продукції є шкідливими для позивача, особливо в її стані; відповідач не тільки не перевів позивача на легші умови праці, а взагалі незаконно звільнив, чим допустив грубе порушення трудового законодавства; відповідачем не було прийнято рішення, оформлене наказом про скорочення посади позивача, а саме приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції; натомість у наказі №152-К від 19 жовтня 2018 року вказано, що ОСОБА_1 було звільнено саме з причин зміни у штатному розкладі, що вказує на те, що відповідачем попередньо не прийнято організаційно-розпорядчий документ, який фіксує рішення організаційно-розпорядчого характеру про скорочення посади позивача, а тому не було законних підстав звільняти ОСОБА_1 за п. 1 ст.40 КЗпП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. на рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на "23" серпня 2023 р. о 13:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №5023/2756/11 (922/336/20).

17.08.2023 року на адресу суду від представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. надійшла заява (вх.№9749) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якому остання просила надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 23.08.2023 року о 13:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

18.08.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №5023/2756/11 (922/336/20) (вх.№9812).

21.08.2023 року на адресу суду від Фізичної особи ОСОБА_1 надійшло клопотання (вх.№9843) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якому остання просила надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 23.08.2023 року о 13:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

З 10.08.2023 року по 21.08.2023 року включно суддя-доповідач Терещенко О.І. перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 року, зокрема задоволено заяву представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б.; судове засідання у справі, призначене на "23" серпня 2023 р. о 13:15 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника; вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 року, зокрема задоволено клопотання Фізичної особи ОСОБА_1 ; судове засідання у справі, призначене на "23" серпня 2023 р. о 13:15 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю Фізичної особи ОСОБА_1 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням її власних технічних засобів; вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 року, зокрема враховуючи неявку в судове засідання арбітражного керуючого Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" та необхідність надання останнім розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , оголошено перерву у розгляді справи до "20" вересня 2023 р. о 14:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; судове засідання у справі, призначене на "20" вересня 2023 р. об 14:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. та Фізичної особи ОСОБА_1 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням їх власних технічних засобів; відповідачу - Державному підприємству "Харківський завод шампанських вин" та розпоряднику майна - арбітражній керуючій Бідній О.І. у строк до 04.09.2023 року ухвалено надати суду апеляційної інстанції розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 ; попереджено, що неявка учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; вчинено інші процесуальні дії.

Станом на 20.09.2023 року відповідач та розпорядник майна - арбітражна керуюча Бідна О.І. розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надали.

У судовому засіданні 23.08.2023 року та 20.09.2023 року представник позивача та позивач особисто підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Представник відповідача та розпорядник майна - арбітражна керуюча Бідна О.І. у судове засідання, призначене в приміщенні Східного апеляційного господарського суду 23.08.2023 року та 20.09.2023 року не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції; розгляд справи здійснювався судом за їх відсутності.

Ухвалу суду від 13.07.2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку: ОСОБА_1 (№ НОМЕР_1 ); ДП "Харківський завод шампанських вин"(№700).

Ухвалу суду від 23.08.2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку: ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ); ДП "Харківський завод шампанських вин" (№700) - копія ухвали повернута до суду 30.08.2023 року, з довідкою працівників ПАТ Укрпошта - адресат відсутній за вказаною адресою; розпорядник майна - арбітражна керуюча Бідна О.І. (№696) - копія ухвали повернута до суду 30.08.2023 року, з довідкою працівників ПАТ Укрпошта - адресат відсутній за вказаною адресою.

За матеріалами справи, копія ухвали суду від 23.08.2023 року направлена судом на адресу відповідача та розпорядника майна - арбітражної керуючої Бідної О.І., які збігаються із адресами, зазначеними в позові та апеляційній скарзі та зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження відповідача та розпорядника майна.

Проте, вказана ухвала обох адресатів була повернута на адресу суду з позначкою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 року у справі № 904/9904/17, де, зокрема, вказано на те, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас, законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Телефонограмою від 28.08.2023 року повідомлено розпорядника майна - арбітражну керуючу Бідну О.І. про дату, час та місце розгляду справи.

У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копію ухвали суду апеляційної інстанції від 23.08.2023 року було надіслано на офіційну електронну адресу: Адвокатського об`єднання " Ястребова і тпартнери" - та отримані за цією електронною адресою: Адвокатським об`єднанням "Ястребова і партнери" - , що підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Разом з цим, процесуальні документи надсилались представнику ОСОБА_1 до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №906/184/21, від 02.11.2022 року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду апеляційної інстанції від 13.07.2023 року та від 23.08.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та позивача особисто, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин".

28 травня 2014 року ОСОБА_1 переведена в бродильне відділення цеху розливу алкогольної продукції приготувачем шампанського, що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу №152-К від 19 жовтня 2018 року звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22 жовтня 2018 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності).

У позовних вимогах позивач посилається на таке.

У період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року з позивачем стався нещасний випадок на ДП "Харківський завод шампанських вин", що пов`язаний із виробництвом.

Даний факт підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі №642/2577/17, якою нещасний випадок, що трапився із позивачем, визнано таким, що пов`язаний із виробництвом та актом від 09 квітня 2021 року розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання отруєння), аварії, що сталося у період з 20 липня по 22 липня та 25-26 липня 2016 року на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин".

В результаті нещасного випадку, а саме отруєння під час виконання трудових обов`язків, позивач має затяжне захворювання, що підтверджується листами непрацездатності, виписками із історії хвороби та по теперішній час продовжує лікування.

Умови праці на посаді приготувача шампанського у бродильному відділенні цеху розливу алкогольної продукції, за станом здоров`я після нещасного випадку, позивачу не підходили, адже погіршували її стан; з огляду, на те що після нещасного випадку позивачу стало важко працювати за займаній посаді, остання з 2016 року багато раз зверталась до відповідача з проханням перевести її на легші умови роботи.

Лікарсько-консультативною комісією КНП Міська поліклініка № 10 Харківської Міської Ради Нартовій Тетяні Анатоліївні було видано довідку № 2005 від 06 серпня 2018 року про заборону фізичних навантажень та довідку № 1291 від 18 травня 2018 року про протипоказання до статичних та динамічних навантажень та рекомендовано переведення на легкий труд, у зв`язку із неможливістю виконувати обов`язки приготувача шампанського. Довідкою №479 від 18 травня 2018 року Упр. Держ. НДУМСПУ м. Дніпро рекомендовано обмеження праці по лінії ЛКК.

Позивачу достеменно не було відомо про її звільнення, оскільки відповідач не вручив їй наказ про звільнення, на письмові звернення Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" також не була видана копія наказу, відповідний запис про звільнення в трудовій книжці також не було зроблено.

Відповідач при її звільненні порушив статтю 49-2 Кодексу законів про працю України, не запропонувавши їй для працевлаштування всі наявні вакантні посади на підприємстві.

В наказі про зміну в організації виробництва від 27 липня 2018 року не передбачено скорочення одиниці приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

До матеріалів справи надано копію наказу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27 липня 2018 року "Про внесення змін в структуру та штатний розпис", яким, зокрема, скорочено посаду та чисельність цеху розливу алкогольної продукції, а саме: оператор лінії в виробництві харчової продукції - 3 одиниці, оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок - 1 одиниця, ліфтер - 1 одиниця, апаратник виробництва шампанського біохімічного відділення - 1 одиниця. Всього по цеху розливу алкогольної продукції скорочено чисельність працюючих на 6 одиниць.

Згідно службової записки начальника цеху розливу алкогольної продукції запропоновано згідно наказу № 47-П від 27 липня 2018 року скоротити: ОСОБА_2 - ліфтер, ОСОБА_3 - оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок, ОСОБА_4 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_5 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_6 - апаратник виробництва шампанського, ОСОБА_1 - приготувач шампанського.

В наказі № 47-П від 27 липня 2018 року передбачено скорочення 3 одиниць оператора лінії в виробництві харчової продукції та не передбачено скорочення посади приготувача шампанського, однак, в службовій записці начальника цеху розливної продукції відповідача запропоновано до скорочення дві людини з посади оператора лінії в виробництві харчової продукції та ОСОБА_1 , яка працювала приготувачем шампанського, а не оператором лінії в виробництві харчової продукції.

Відповідно до наказу № 114-К від 06 серпня 2018 року Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" у зв`язку зі змінами в організації праці на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин" та згідно наказу № 47-П від 24 липня 2018 року попереджено працівників про те, що вони підлягають звільненню за скороченням штату та чисельності згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, зокрема, ОСОБА_1 - приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

У вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення з таким наказом, ОСОБА_1 зазначає, що не була з ним ознайомлена.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому остання просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 200 000,00 грн; ( в межах справи про банкрутство), в обґрунтування якого вказала, що 22.10.2018 року її було звільнено з ДП "Харківський завод шампанських вин" за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України; заборгованість з невиплаченої їй заробітної плати становить в розмірі 200000 грн., проте, отримати інформацію щодо точної суми заборгованості та періоду за який вона виникла позивачка не змогла.

Ухвалою суду від 11.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом (справа № 5023/2756/11 (922/336/20).

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ДП "Харківський завод шампанських вин", в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 та поновити останню на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин"; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.В обґрунтування вказаних вимог позивачка посилається на те, що їй достеменно не було відомо про звільнення, оскільки відповідач не вручив їй наказ про звільнення, на її письмові звернення копія наказу відповідачем не була видана, відповідний запис про звільнення у трудовій книжці також не було зроблено; відповідач при її звільненні порушив ст. 49-2 КЗпП України, не запропонувавши їй для працевлаштування всі наявні вакантні посади на підприємстві.

Ухвалою суду від 17.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом № 5023/2756/11 (922/399/20) .

Ухвалою суду від 09.04.2020 року об`єднано вказані справи №5023/2756/11 (922/336/20) та № 5023/2756/11 (922/399/20) в одне провадження, присвоївши номер № 5023/2756/11 (922/336/20).

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в сумі 23522,65 грн. та стягнуто з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь державного бюджету України 2270,00 грн. судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення; рішення господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року у справі №5023/2756/11 (922/336/20) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року у справі № 5023/2756/11(922/336/20) скасовано; справу № 5023/2756/11(922/336/20) направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Частково задовольняючи касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 ; скасовуючи рішення господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року у справі та направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області, суд касаційної інстанції, зокрема погодився із висновками судів попередніх інстанцій, які встановили порушене право позивачки, з огляду на те, що звільнення ОСОБА_1 з посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції відбулось з порушенням трудового законодавства, а відтак, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі є обґрунтованими та із висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин, в цій частині, наслідків спливу строків позовної давності при вирішенні трудового спору; водночас зазначивши на таке : "Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній у рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц, у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 500/6631/16-ц та у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №161/11565/19. Судами попередніх інстанцій наведеного не враховано. Судами було встановлено, що повний розрахунок по заробітній платі відповідачем з позивачкою при звільненні не проведено, а невиплачена заборгованість стягнута судовими рішеннями, ухваленими у цій справі. Таким чином, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду позивачки з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі не сплив. Суди вказані правові висновки не врахували, в результаті чого дійшли до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованість станом на 22.10.2018, яка за довідкою відповідача наданої на вимогу суду складала 23 522,65 грн. та яка містить інформацію за період з травня 2017 по жовтень 2018".

04 квітня 2023 року через систему "Електронний суд" представником Фізичної особи ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області було подано заяву (вх.№ 8105) про поновлення строків пропущеного строку позовної давності, що подається одночасно з позовною заявою.

08.06.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зокрема виходив з того, що за твердженнями позивача заборгованість підприємства відповідача по виплаті заробітної плати станом на день подачі позову складає 200 000,00 грн., однак, жодних доказів на підтвердження саме такої суми заборгованості позивачем не надано, зокрема, не вказано період виникнення заборгованості, не надано жодного розрахунку, розрахункових листків, відомостей з Пенсійного фонду або органу податкової служби тощо; ОСОБА_1 не надала доказів того, що їй дійсно не надавався наказ для ознайомлення; позивачем не подано доказів на спростування відомостей, викладених у Акті комісії від 15.08.2018 року, зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі; позовна заява подана 11 лютого 2020 року, тобто через один рік та майже чотири місяці після звільнення позивача, матеріали справи не містять доказів наявності вагомих обставин, які могли б вплинути на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом щодо спору про її звільнення, а тому суд відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за пропуском позивачем строку звернення із позовом до суду; сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу сплачується у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, приймаючи до уваги, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Фізичної особи ОСОБА_1 8302,08 грн. середнього заробітку за період затримання розрахунку при звільненні, тобто застосувати до відповідача санкцію, передбачену ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів вважає вказані висновки місцевого господарського суду необґрунтованими, з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 200 000 грн.( в межах справи про банкрутство) слід зазначити таке.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин"; 28.05.2014 року позивач переведена в бродильне відділення цеху розливу алкогольної продукції приготувачем шампанського, що підтверджується даними трудової книжки, копія якої надана до матеріалів справи; відповідно до наказу №152-К від 19.10.2018 року звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22.10.2018 року за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Згідно з ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 22 "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, зокрема що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки заборгованість ДП "ХЗШВ" перед позивачем по заробітній платі станом на 22.10.2018 року складала 23 522,65 грн.

Довідка містить інформацію за період з травня 2017 року по жовтень 2018 року щодо розміру нарахованої, сплаченої заробітної плати, а також сум, помісячно, про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем.

Згідно довідки ДП "ХЗШВ", яка міститься у матеріалах справи середня заробітна плата позивача станом на 22.10.2018 року складала 2430,00 грн.

Так, оскільки, позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн. та не надано жодного розрахунку щодо заявленої суми, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме: у сумі 23 522,65 грн., що становить заборгованість ДП "ХЗШВ" перед позивачем по заробітній платі станом на 22.10.2018 року, яка невиплачена з вини відповідача у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу та 145800,00 грн. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно (2430,00*60), відповідно до приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України(в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення позивача на роботі, слід зазначити таке.

Позивач посилається, зокрема на те, що їй достеменно не було відомо про її звільнення, оскільки відповідач не вручив їй наказ про звільнення, на письмові звернення Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" також не була видана копія наказу, відповідний запис про звільнення в трудовій книжці також не було зроблено; відповідач при її звільненні порушив статтю 49-2 Кодексу законів про працю України, не запропонувавши їй для працевлаштування всі наявні вакантні посади на підприємстві; в наказі про зміну в організації виробництва від 27 липня 2018 року не передбачено скорочення одиниці приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

Так, матеріали справи містять копію наказу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27 липня 2018 року "Про внесення змін в структуру та штатний розпис", яким, зокрема, скорочено посаду та чисельність цеху розливу алкогольної продукції, а саме: оператор лінії в виробництві харчової продукції - 3 одиниці, оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок - 1 одиниця, ліфтер - 1 одиниця, апаратник виробництва шампанського біохімічного відділення - 1 одиниця.

Всього по цеху розливу алкогольної продукції скорочено чисельність працюючих на 6 одиниць.

Згідно службової записки начальника цеху розливу алкогольної продукції запропоновано згідно наказу № 47-П від 27 липня 2018 року скоротити: ОСОБА_2 - ліфтер, ОСОБА_3 - оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок, ОСОБА_4 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_5 - оператор лінії в виробництві харчової продукції, ОСОБА_6 - апаратник виробництва шампанського, ОСОБА_1 - приготувач шампанського.

Тобто, в наказі № 47-П від 27 липня 2018 року передбачено скорочення 3 одиниць оператора лінії в виробництві харчової продукції та не передбачено скорочення посади приготувача шампанського, однак, в службовій записці начальника цеху розливної продукції відповідача запропоновано до скорочення дві людини з посади оператора лінії в виробництві харчової продукції та ОСОБА_1 , яка працювала приготувачем шампанського, а не оператором лінії в виробництві харчової продукції.

Відповідно до наказу № 114-К від 06 серпня 2018 року Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" у зв`язку зі змінами в організації праці на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин" та згідно наказу № 47-П від 24 липня 2018 року попереджено працівників про те, що вони підлягають звільненню за скороченням штату та чисельності згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, зокрема, ОСОБА_1 - приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

У вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення з таким наказом, ОСОБА_1 зазначає, що не була з ним ознайомлена.

Разом з тим, за матеріалами справи згідно Акту від 15 серпня 2018 року, який складено комісією у складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення Долгарьової С.Ю., ст. інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення Щербак Л.Т., начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції Калашникової О.М., 15 серпня 2018 року о 9:30 годин. приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції Нартова Тетяна Анатоліївна в присутності вказаних осіб була ознайомлена з наказом № 114-К від 06 серпня 2018 року, яким попереджено про те, що вона підлягає звільненню щодо скорочення штатів та чисельності за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України після закінчення двомісячного терміну після ознайомлення, а саме 22 жовтня 2018 року. Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі за фактом ознайомлення з ним.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 до матеріалів справи наданий пакет документів щодо знаходження як на амбулаторному, так і на стаціонарному лікуванні в період з серпня 2016 року по 04 жовтня 2019 року, з яких слідує, що вона перебувала на лікарняному в період з 19 червня 2018 року по 29 червня 2018 року, а потім з 23 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Згідно довідки про нарахування заробітної плати за серпень 2018 року, ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 2246,94 грн.

Отже, вказані обставини стверджують той факт, що 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 була присутня на роботі, а факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом № 114-К від 06 серпня 2018 року підтверджують 4 особи.

Згідно наказу № 152-К від 19 жовтня 2018 року звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22 жовтня 2018 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності).

Як зазначає ОСОБА_1 , вона не була ознайомлена з вказаним наказом та не отримувала його копію.

Відповідно до акту від 22 жовтня 2018 року, який складено комісією у складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення Долгарьової С.Ю., ст. інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення Щербак Л.Т., начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції Калашникової О.М., 22 жовтня 2018 року о 10:05 годин приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 в присутності вказаних осіб була ознайомлена з наказом № 152-К від 19 жовтня 2018 року про те, що вона 22 жовтня 2018 року звільнена за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату та чисельності). Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі за фактом ознайомлення з ним. Запис до трудової книжки не було здійснено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повернула трудову книжку до відділу кадрів та документаційного забезпечення (розписка про відсутність трудової книжки в наявності).

Згідно Виписки з медичної установи карти стаціонарного хворого № 5932 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23 серпня .2018 року по 31 серпня 2018 року, з 04 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року, з 26 листопада 2018 року по 08 грудня 2018 року, тобто 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 була присутня на роботі, а факт ознайомлення її з наказом № 152-К від 19 жовтня 2018 року підтвердили 4 особи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст.40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом ч. 1 ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Виконуючи вимоги ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Про подальше звільнення у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників позивач була повідомлена Державним підприємством "Харківський завод шампанських вин" 15 серпня 2018 року та звільнена з 22 жовтня 2018 року.

Згідно штатного розкладу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", станом на 01 серпня 2018 року, наявні вакантні посади заступника директора з економіки та фінансовим питанням, інженера - технолога, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

Відповідно до штатного розкладу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" станом на 22 жовтня 2018 року, наявні вакантні посади заступника директора комерційних питань, заступника директора з економіки та фінансів, водія навантажувача, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

З наданих відповідачем копій штатного розкладу підприємства слідує, що у Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин" в серпні - жовтні 2018 року були відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу для працевлаштування з урахуванням її кваліфікації та стану здоров`я, що спростовує доводи позивача про порушення відповідачем приписів статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, згідно наказу Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27 липня 2018 року "Про внесення змін в структуру та штатний розпис" не було скорочено ані посаду приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 , ані кількість таких посад цеху розливу алкогольної продукції, а отже, подальше звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, звільнення ОСОБА_1 з посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції відбулось з порушенням трудового законодавства, а відтак, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі є обґрунтованими.

Разом з цим, у наданому до матеріалів справи відзиві на позов відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вище зазначено, що після задоволення постановою від 26 жовтня 2022 року Верховного Суду касаційної скарги Фізичної особи ОСОБА_1 частково; скасування рішення господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 02 серпня 2022 року у справі та направлення справи на новий розгляд до господарського суду Харківської області, 04 квітня 2023 року через систему "Електронний суд" представником Фізичної особи ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області було подано заяву (вх.№ 8105) про поновлення строків пропущеного строку позовної давності, що подається одночасно з позовною заявою.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі помилково виходив з пропуску позивачем без поважних причин строку звернення із позовом до суду, з приводу чого слід зазначити на таке.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 Кодексу законів про працю України).

Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто він втілює "право на суд", яке, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розпочати провадження в суді за цивільним позовом та отримати його вирішення (наприклад, п. 25 рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", п. 50 рішення у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", п. 52 рішення у справі "Меньшакова проти України").

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті "права на суд", тлумачення статті 233 КЗпП України, початок перебігу строку звернення особи для захисту порушених законних прав та інтересів у сфері трудових правовідносин слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обставини порушення її прав.

Так, у статті 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

За матеріалами справи, 04.04.2023 року від позивача до господарського суду Харківської області надійшла заява про поновлення строків пропущеного строку позовної давності (вх.№8105), в якому остання просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Так, в якості підстав для поновлення строку позовної давності, у заяві, яка надійшла від позивача 04.04.2023 року до господарського суду Харківської області про поновлення строків пропущеного строку позовної давності (вх.№8105), позивач вказала, зокрема на те, що Лікарсько-консультативною комісією КНП Міська поліклініка № 10 Харківської Міської Ради Нартовій Тетяні Анатоліївні було видано довідку № 2005 від 06 серпня 2018 року про заборону фізичних навантажень та довідку № 1291 від 18 травня 2018 року про протипоказання до статичних та динамічних навантажень та рекомендовано переведення на легкий труд, у зв`язку із неможливістю виконувати обов`язки приготувача шампанського. Довідкою №479 від 18 травня 2018 року Упр. Держ. НДУМСПУ м. Дніпро рекомендовано обмеження праці по лінії ЛКК; ОСОБА_1 має тривалий розлад здоров`я, що підтверджується відповідною медичною документацією та таке лікування потребує значних коштів; позивач має гарантоване Конституцією України право на працю, однак вона не могла за станом здоров`я виконувати обов`язки на посаді приготувача шампанського, адже пари які виникають в процесі виробництва продукції є шкідливими для позивача, особливо в її стані; отже, відповідач не тільки не перевів позивача на легші умови праці, а взагалі незаконно звільнив, чим допустив грубе порушення трудового законодавства; на момент попередження про звільнення та самого звільнення, з ОСОБА_1 вже стався нещасний випадок на виробництві та стороною позивача надано вичерпний перелік доказів з цього приводу; ОСОБА_1 отримала професійне захворювання на ДП "Харківський завод шампанських вин" та з моменту такого отримання постійно знаходилася на лікуванні або стаціонарно, або проходила курс лікування вдома; відповідачем не було прийнято рішення, оформлене наказом про скорочення посади позивача, а саме приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції; натомість у наказі №152-К від 19 жовтня 2018 року вказано, що ОСОБА_1 було звільнено саме з причин зміни у штатному розкладі; відповідач попередньо не прийнявши організаційно- розпорядчий документ, що фіксує рішення організаційно-розпорядчого характеру про скорочення посади позивача, не мав законних підстав звільняти ОСОБА_1 за п. 1 ст.40 КЗпП; ОСОБА_1 22 жовтня 2018 року була ознайомлена з наказом про її звільнення, однак, відмовилась від підпису про ознайомлення; трудова книжка з записом про її звільнення не могла бути оформлена, оскільки перебувала на час звільнення у ОСОБА_1 , що визнається позивачем; позивачу саме 22 жовтня 2018 року вручений наказ про звільнення, отже, з цього часу виникло право на захист порушених прав у суді; ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 04 вересня 2018 року по 14 вересня 2018 року, з 26 листопада 2018 року по 08 грудня 2018 року, тобто в період з 23 жовтня 2018 року по 23 листопада 2018 року; 22 жовтня 2019 року позивачу було відомо про її звільнення, оскільки нею подана заява до відповідача з питання оформлення трудової книжки у зв`язку з відсутністю запису про звільнення.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, між іншим вказано, що "Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним".

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на наведене Конституційний Суд України вирішив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-616цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788ц16. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 127/937/17.

Вказані вище обставини, на які посилається позивач, підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77 -79 ГПК України, які містяться в матеріалах справи та вочевидь, є такими, які об`єктивно перешкоджали та створювали позивачу труднощі для своєчасного звернення до суду, що є підставою вважати, що строк для звернення позивача до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення; поновлення на роботі та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, пропущений позивачем з поважних причин та підлягає поновленню.

При цьому, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах та одночасно враховує, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за пропуском позивачем строку звернення із позовом до суду, є передчасним.

Отже, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновленні позивача на роботі, підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, зокрема у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47 цс21), де зокрема вказано на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України мають різну правову природу. Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України. На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, висловлений у цій постанові, узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц (провадження № 6-1395цс16) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) та не узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) від якого Велика Палата Верховного Суду відступає. Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, викладений у цій постанові, узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Виходячи з того, що позовні вимоги є доведеними та судом апеляційної інстанції поновлено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 145800,00 грн., за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно ( 2430,00 грн. *60).

Щодо позовної вимоги допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, колегія суддів зазначає на таке.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ст. 235 КЗпП України).

Згідно частини 1 першої ст.65 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 760/9521/15-ц, де, зокрема, вказано на те, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, позовна вимога допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин" є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Беручи до уваги ту обставину, що чинне законодавство покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність, позовну вимогу в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, також, слід задовольнити.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову частково та про відмову у задоволенні решти позовних вимог не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Разом з тим, у відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Суд зазначає, що звільнення позивача від сплати судового збору не звільняє відповідача від обов`язку, у разі задоволення позову, сплатити судовий збір в дохід державного бюджету України, в розмірі встановленому пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при цьому враховуючи загальний розмір задоволених позовних вимог.

За таких обставин, за приписами ст. 129 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України у сумі 24 317,50 грн. (9727,00 грн.- за подання позову та 14590,50 грн. - за подання апеляційної скарги).

Отже, місцевий господарський суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові частково та стягнути з відповідача на користь позивача 23 522,65 грн. заборгованості по заробітній платі; 145800,00 грн. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно; визнати незаконним та скасувати наказ №152-К від 19 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин"; стягнути з відповідача на користь позивача 145800,00 грн. - середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача 2430,00 грн. - середнього заробітку за місяць.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, ст. ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи ОСОБА_1 - адвоката Ястребової Є.Б. задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2023 року у справі №5023/2756/11 (922/336/20) скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в позові частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (адреса: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 23 522,65 грн. - заборгованості по заробітній платі; 145800,00 грн. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно.

Визнати незаконним та скасувати наказ №152-К від 19 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин".

Стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (адреса: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 145800,00 грн. - середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за період з 22 жовтня 2018 року по 20 вересня 2023 року включно.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (адреса: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 24 317,50 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин" та стягнення з ДП "Харківський завод шампанських вин" (адреса: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 2430,00 грн. - середнього заробітку за місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2023 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк