ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Справа№ 927/143/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Новосельцеві О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства «Бахмацьке»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"

до відповідача 1: Фермерського господарства "Бахмацьке"

відповідача 2: ОСОБА_1

про стягнення 66 510,95 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фермерського господарства "Бахмацьке" (далі-відповідач 1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач 2) про стягнення 66 510,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого товару за договором поставки №192/22-ЧН від 08.09.2022, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 66 510,95, з яких 5 660,08 грн - пені, 4 075,27 грн - 36 % річних та 56 775,60 грн - штрафу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Бахмацьке" та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" 5271,21 грн - пені, 3795,28 грн - відсотків річних та 56775,60 грн - штрафу.

Стягнуто з Фермерського господарства «Бахмацьке» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» судовий збір у сумі 1328,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» судовий збір у сумі 1328,51 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачем-1 порушено виконання грошового зобов`язання за договором поставки, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість у вигляді штрафу у розмірі 56775,60 грн, пені у розмірі 5271,21 грн та відсотків річних у розмірі 3795,28 грн за період з 14.10.2022 по 28.11.2022.

Суд відмовив у частині вимог про стягнення з відповідача-1 пені у сумі 388,87 грн та відсотків річних у сумі 279,99 грн, оскільки позивач безпідставно включив дні зарахування коштів в якості часткових оплат до періоду прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також, суд послався на те, що, оскільки відповідачем -1 порушено виконання, як боржником за основним зобов`язанням - договором поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022, зобов`язань по своєчасній оплаті вартості поставленого товару за видатковою накладною № 34363 від 12.09.2022, у період з 14.10.2022 по 28.11.2022, тому в силу пунктів 1.2., 3.3., 4.1. договору поруки № П/192/22-ЧН від 08.09.2022, відповідач 2 відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник. З урахуванням наведенного, суд дійшов висновку, що позов до відповідача -2 підлягає задоволенню в частині стягнення: 56 775,60 грн штрафу, 5271,21 грн пені та 3795,28 грн відсотків річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фермерське господарство "Бахмацьке" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій на 70%.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача у зв`язку з порушенням ним грошового зобов`язання, пені, штрафу та 36% річних є обґрунтованими, але він звертає увагу апеляційного суду, що заборгованість відповідно до матеріалів як наслідок виконання договору була погашена задовго до подачі позовної заяви. Також звертає увагу, що розмір нарахованих санкцій у совокупності складає четверту частину розміру основного зобов`язання, що, на погляд апелянта, не припустимо з точки зору поняття добросовісного партнерства та розумності нарахування штрафних санкцій під час воєнного стану, коли у фермерських господарств виникає з низка проблем, які вони не могли передбачити, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, представник позивача у відзиві на позовну заяву просить стягнути з відповідача 1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн, надавши докази понесених судових витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" у своєму відзиві, наданому до суду 30.09.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що посилання відповідача 1 на надмірно великий розмір штрафних санкцій є необґрунтованим та не підлягає зменшенню, оскільки відповідач-1 не довів наявність всіх факторів, передбачених ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України. Факт наявності та розмір збитків позивач не повинен доводити, оскільки стягнення збитків не заявлено.

Також, позивач зазначає, що вказані у п.7.2 договору 36% річних від суми простроченого платежу є процентами річних від простроченої суми, передбаченими ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання (є платою за користування грошовими коштами), то відповідно вони не є неустойкою у вигляді штрафу чи пені. Разом з цим, штрафними санкціями, передбаченими договором є пеня та штраф, які становлять 21,86% від загальної суми боргу та, на думку позивача, не є завищеними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 справу №927/143/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Євсіков О.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/143/23.

24.07.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/143/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі №910/927/143/23 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бахмацьке» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 залишено без руху.

14.08.2023 Фермерського господарства «Бахмацьке» подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано оригінал квитанції від 10.08.2023 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 436,50 грн.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 прийнято справу №927/143/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бахмацьке» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 та призначено справу до розгляду на 25.09.2023.

11.09.2023 Фермерським господарством «Бахмацьке» подано клопотання про розгляд справи № 927/143/23, призначений на 25.09.2023 без участі його представника.

Явка представників сторін

Представник позивача та представники відповідача 1 та відповідача 2 у судове засідання призначене на 25.09.2023, не з`явилися, проте від представника позивача та відповідача 1 надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач 2 був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення особисто 04.09.2023.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.09.2022 між ТОВ «Спектр-Агро» (постачальник) та ФГ «Бахмацьке» (покупець) укладено договір поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку (далі - договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму.

Відповідно до п.1.2. договору поставки найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки (за правилами Інкотермс 2010), порядок та термін оплати товару та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору, які є невід`ємною його частиною та в видаткових накладних. У випадку розходження між умовами договору та умовами певного додатку до договору пріоритет мають умови такого додатку до договору.

Загальна сума договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог пунктів 2.2. - 2.3. договору. Вартість товару вказується в додатках до договору та в видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється в гривнях і відображається в додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до його ціни (п.2.1. договору поставки).

Згідно з п.2.2. договору поставки зважаючи на те, що товар виробляється за кордоном та імпортується на територію України, сторони домовились, що вказані в підписаних сторонами додатках в гривнях ціни на товар та загальна сума договору не є фіксованими і можуть бути відкориговані постачальником залежно від зміни комерційного курсу гривні до іноземної валюти.

Покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог пунктів 2.2. - 2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в строки, що вказані в додатках до договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в договорі або в рахунку на оплату товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього договору.

Сторони погодили, що в разі не сплати та/або несвоєчасної сплати покупцем чергового платежу в повному обсязі в терміни, які встановлені додатками до договору та/або п.2.6. договору (при його застосуванні покупцем), постачальник має право:

- вимагати сплати покупцем всієї суми основного боргу за увесь поставлений товар за договором;

- з моменту не сплати та/або несвоєчасної сплати чергового платежу в повному обсязі, вказаному в додатках до договору та/або п.2.6 договору (при його застосуванні покупцем), притягнути покупця до відповідальності відповідно до п.7.2. договору.

При цьому пеню, штраф, відсотки річних та індекс інфляції постачальник має право нараховувати з моменту прострочення сплати чергового платежу на всю суму заборгованості за увесь поставлений товар за договором (п.2.4.1. договору поставки).

Сторони в п.7.2. договору передбачили, що в випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності, зокрема, за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором, зокрема, покупець:

а) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

в) сплачує на користь постачальника 36% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Керуючись статтею 259 ЦК України, сторони в п.7.3. договору дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору до 3 років.

Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Господарські зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця по виконанню грошових зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар та штрафним санкціям - до їх повного виконання (п.5.1. договору поставки).

За додатком № 1/СА000031956 від 08.09.2022 до договору сторони погодили: поставку товару - СА Джеб (SA Jab), РК, гербіцид, десикант, у кількості 700 л, за ціною за одиницю виміру 337,95 грн (без ПДВ), загальною вартістю 283 878,00 грн (з ПДВ).

Базис поставки: DAP м. Бахмач; строк поставки товару: по 14.09.2022 (включно); строк оплати: 100% вартості товару по 13.10.2022 (включно).

На виконання умов договору поставки, постачальник поставив, а покупець прийняв товар, обумовлений в додатку № 1 до цього Договору, загальною вартістю 283878,00 грн, про що свідчить видаткова накладна № 34363 від 12.09.2022, складена за підписом обох сторін, що посвідчені печатками юридичних осіб.

Покупець, з порушенням граничного строку оплати, встановленого в додатку № 1 (специфікації) до договору, розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, перерахувавши на користь постачальника кошти, в наступному порядку: 19.10.2022 - 50 000,00 грн, 21.10.2022 - 183 600,00 грн, 29.11.2022 - 50 278,00 грн.

Таким чином, покупець допустив прострочення виконання грошового зобов`язання по розрахунку за поставлений товар у період з 14.10.2022 по 28.11.2022, що стало підставою для звернення позивача з позовом до відповідача 1 (покупця) та відповідача (поручителя) про солідарне стягнення 66 510,95 грн заборгованості, з них: 56 775,60 грн штрафу; 5 660,08 грн пені та 4 075,27 грн відсотків річних (36%), нарахованих на підставі п.7.2. договору поставки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між ТОВ «Спектр-Агро» та ФГ «Бахмацьке» за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки. Суд, виходячи зі змісту п.5.1. договору поставки установив, що на момент вирішення спору цей договір є чинним, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження його дострокового розірвання сторонами в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач 1 прийняв товар, обумовлений в додатку № 1 до цього договору, загальною вартістю 283 878,00 грн, про що свідчить видаткова накладна № 34363 від 12.09.2022, складена за підписом обох сторін, що посвідчені печатками юридичних осіб.

Відповідач 1, з порушенням граничного строку оплати, встановленого в додатку № 1 (специфікації) до договору, розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, перерахувавши на користь Постачальника кошти, в наступному порядку: 19.10.2022 - 50 000,00 грн, 21.10.2022 - 183 600,00 грн, 29.11.2022 - 50 278,00 грн..

Як вірно встановлено судом першої інстанції та відповідно до матеріалів справи, відповідач здійснив оплату товару з порушенням строків, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті товару, тому дії відповідача 1 є порушенням зобов`язання, та він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 статті 231 ГК України унормовано, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначений, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР установлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (в формі пені) за порушення грошових зобов`язань установлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачене в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

Сторони в п.7.2. Договору поставки погодили: за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором, Покупець:

а) сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання;

б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

в) сплачує на користь Постачальника 36% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто порядок нарахування пені та штрафу як форми неустойки мають відмінний характер нарахування.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Тобто, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка в формі пені та штрафу, такий вид забезпечення як пеня та її розмір установлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у той же час право встановити в договорі такий вид забезпечення як штраф передбачений частиною 2 статті 549 ЦК України, частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонене, але й передбачене частиною 2 статті 231 ГК України (п.8.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19).

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Враховуючи вищенаведені норми закону та п.7.2. договору, позивач заявив до стягнення: 56 775,60 грн штрафу (20% від вартості товару, граничний строк оплати якого прострочено понад 5 банківських днів), 5 660,08 грн пені (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) та 4 075,27 грн відсотків річних (36%) за період з 14.10.2022 по 29.11.2022.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення виконання відповідачем 1 грошового зобов`язання в указаному періоді, колегія суддів, перевірив розрахунок позивача, погоджується з висновком першої інстанції про правомірність вимог у частині стягнення: 56 775,60 грн штрафу, 5 271,21 грн пені та 3 795,28 грн відсотків річних за період з 14.10.2022 по 28.11.2022. Суд правомірно відмовив у частині вимог про стягнення з відповідача 1 пені у сумі 388,87 грн та відсотків річних у сумі 279,99 грн, оскільки позивач безпідставно включив дні зарахування коштів в якості часткових оплат до періоду прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, у рахунок забезпечення виконання зобов`язань ФГ «Бахмацьке» за договором поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022, ТОВ «Спектр-Агро» (кредитор), фізична особа ОСОБА_1 (поручитель) та ФГ «Бахмацьке» (боржник) уклали договір поруки № П/192/22-ЧН від 08.09.2022 (далі - договір поруки).

За договором поруки фізична особа ОСОБА_1 поручився перед ТОВ «Спект-Агро» за виконання ФГ «Бахмацьке» всіх грошових зобов`язань за договором поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022 (основний договір) (пункти 1.1., 2.1. договору поруки).

У випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.1.2. договору поруки).

Передбачений договором обов`язок поручителя перед кредитором поширюється на суму усіх, без винятку, грошових зобов`язань боржника за основним договором.

Поручитель несе відповідальність за сплату боржником основного боргу, курсової різниці, процентів за користування товарним кредитом, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені), відсотків річних, інфляційних втрат, судових витрат та інших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором (пункти 3.1., 3.3. договору поруки).

Сторони домовились, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність по всім зобов`язанням боржника, вказаним вище, у тому числі зі сплати судових витрат та інших витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання грошового зобов`язання за основним договором (п.3.4. договору поруки).

Поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором у строк 3 банківських днів після настання строку оплати за основним договором, шляхом оплати грошових коштів на поточний рахунок кредитора, вказаний в даному договорі (п.4.1. договору поруки).

Договір набуває чинності з дати його укладення і діє до моменту припинення поруки.

Порука припиняється через 5 років з дати укладення даного договору (п.6.1. договору поруки).

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

За статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлений обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Договір поруки забезпечує тільки дійсне зобов`язання (стаття 548 ЦК України).

Відповідно до статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина 2 статті 556 ЦК України).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина 1 статті 559 ЦК України).

За приписами частин 1 та 2 статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний в повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується факт порушення виконання відповідачем 1, як боржником за основним зобов`язанням - договором поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022, зобов`язань по своєчасній оплаті вартості поставленого товару за видатковою накладною № 34363 від 12.09.2022, у період з 14.10.2022 по 28.11.2022, тому в силу пунктів 1.2., 3.3., 4.1. договору поруки № П/192/22-ЧН від 08.09.2022, відповідач 2 відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов до відповідача 2 підлягає задоволенню в частині стягнення: 56 775,60 грн штрафу, 5 271,21 грн пені та 3 795,28 грн відсотків річних.

Відповідачі ФГ «Бахмацьке» та ОСОБА_1 правомірність вимог позивача в частині стягнення неустойки (в формі пені та штрафу) та відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання по своєчасному розрахунку за товар, поставлений за видатковою накладною № 34363 від 12.09.2022 за договором поставки № 192/22-ЧН від 08.09.2022 та додатком № 1/СА000031956 до нього, не спростували.

Стосовно тверджень апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій в цілому на 70%, колегія суддів зазначає наступне.

В силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (стаття 233 Господарського кодексу).

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, оцінивши мотивування зазначених відповідачем 1 доводів, приймаючи до уваги умови договору, та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не скористався своїм правом та зменшив розмір заявленої до стягнення неустойки.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача 1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн, надавши докази понесених судових витрат.

Розглянувши клопотання представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України ).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем 30.08.2023 у відзиві на апеляційну скаргу заявлено вимоги про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просить стягнути з відповідача 1 на позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Оскільки, апеляційна скарга відповідача 1 залишена без задоволення, тому витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги витрати покладаються на відповідача на користь позивача.

За вимогами частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником надано довіреність від 31.12.2022, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» адвокату Бохану Сергію Олександровичу та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №684/10 від 05.02.2018.

Колегією суддів встановлено, що між Боханом С.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» укладено договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 відповідно до п. 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Відповідно до п.3.1. за правову допомогу, передбачену у п.1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначеному додатками до цього договору. Умови та порядок розрахунків замовника з адвокатом за надання правової допомоги, визначаються сторонами у додатках до цього договору.

Згідно з додатком №14 до договору про надання правової допомоги від 02.01.2023 сторонами погоджено вартість послуг адвоката:

1. Участь у судовому розгляді справи (складання тексту відзиву на апеляційну скаргу) - 10 000,00 грн;

2. Складання заяв, клопотань та інших процесуальних документів -3 000,00 грн;

3. Участь у судових засіданнях - 3 000,00 грн.

Відповідно до акту №103 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги адвокатом надано таку послугу, як складання тексту відзиву на апеляційну скаргу відповідач-1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у розмірі 8 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на апеляційну скаргу складений на 6 аркушах, з яких 3 листа це обґрунтування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які складаються з посилань на норми ГПК України.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат позивачу у розмірі 3 000 грн.

В іншій частині заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі на стадії апеляційного розгляду справи не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задовленню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фермерського господарства «Бахмацьке» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бахмацьке» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2023 у справі №927/143/23 залишити без змін.

3. Стягнути з Фермерського господарства «Бахмацьке» (16500, Чернігівська область, м.Бахмач, вул.Кошового, 10, код 21404374 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (08702, Київська область, м.Обухів, вул.Промислова, 20, код 36348550) 3 000 (три тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Чернігіської області видати наказ на виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Фермерське господарство «Бахмацьке».

6. Матеріали справи №927/143/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.09.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім