номер провадження справи 22/20/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 Справа № 908/282/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача Волтер О.В., самопредставництво, виписка з ЄДР

від відповідача Лактіонова О.М., самопредставництво, виписка з ЄДР

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/282/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент (вул. Цимлянська, буд. 29-А, м. Запоріжжя, 69034)

до відповідача: Запорізької митниці (вул. Синенка Сергія , буд. 12, м. Запоріжжя, 69041)

про стягнення 29 669,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

31.01.2023 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява (вих. № б/н від 30.01.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент до Запорізької митниці про відшкодування за рахунок держави майнової шкоди в розмірі 29669,93 грн., завданої внаслідок обкладання відповідачем транспортних витрат ввізним митом. Позов обґрунтовано ст. 56 Конституції України, ст.ст. 49, 277, 280 Митного кодексу України.

26.01.2023 позивачем до митного оформлення товару засобами програмного електронного декларування було заявлено до оформлення митну декларацію, якій присвоєно № 23UA18U9. Програма електронного декларування визначила суму ввізного мита в розмірі 19925,56 грн. Відповідач рішенням про коригування митної вартості товарів змінив вартість товару і визначив суму ввізного мита в розмірі 41797,91 грн. Згідно даних програми електронного декларування, відповідач 19925,56 грн. перерахував до бюджету, а 21872,35 грн. зарезервував на випадок оскарження. Однак, вартість товару складає 6030 доларів США, що становить 220508,66 грн. і сума ввізного мита (5,5%) складає 12127,98 грн., а не 41797,91 грн. Усупереч вимогам ст.ст. 49, 277, 280 МК України відповідач визначив розмір ввізного мита не від вартості товару, яка фактично сплачена за цей товар, а від вартості транспортних витрат на доставку цього товару в Україну. Внаслідок такого обрахування відповідачем нараховано ввізне мито на транспортні витрати, які не є об`єктом оподаткування. Внаслідок обкладання відповідачем транспортних витрат за митною декларацією позивачу зайво нараховано і стягнуто 29669,93 грн., що завдало йому відповідної шкоди.

У відповіді на відзив зазначив про помилкове зазначення ставки 5,5%. За вказаною представником митниці ставкою (5%) сума мита складатиме 11025,43 грн. Таким чином, позивачу зайво нараховано і стягнуто 30772,48 грн.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.09.2023 представник позивача заявив, що позивачу відповідачем завдано збитків на суму 8900,13 грн. Однак, розмір заявлених позовних вимог не змінює, оскільки, на його думку, розмір збитків (сума) не має значення при розгляді даного спору. У даному випадку відповідач неправомірно нарахував на транспортні витрати ввізне мито, що й завдало позивачу збитків. Саме ця обставина має досліджуватися судом.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач у відзиві проти позову заперечив. Для товару встановлено ставку мита 5%, що безпосередньо зазначено самим декларантом. За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товару, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.01.2023 № UA112000/2023/000001/2. Дане рішення підприємство оскаржило до адміністративного суду. На час подання даного відзиву відсутні судові рішення, що набрали законної сили, про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.01.2023 № UA112000/2023/000001/2. Отже, дане рішення є чинним та законним. Позивачем не наведено наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а саме не доведено наявності складу правопорушення.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач не погодився з доводами позивача, вважає їх необґрунтованими. Грошові кошти, які були сплачені при митному оформленні з урахуванням рішення про визначення митної вартості, не є шкодою, оскільки сплачені відповідно до чинного законодавства. Чинним законодавством встановлений спеціальний порядок повернення помилково або надміру сплачених сум митних платежів.

У письмовому поясненні, що надійшло до суду 17.07.2023, зазначено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі № 280/797/23, що набрало законної сили, позовну заяву ТОВ Технохімреагент до митниці про визнання протиправним та скасування рішень задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 27.01.2023 № UA112000/2023/000001/2 та від 11.02.2023 № UA112000/2023/000002/2. Позивач звернувся до митниці з заявою від 07.07.2023 № 210/01-23 про повернення надмірно сплачених сум митних платежів та відповідно до п. 33 постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450. Митницею розглянуто звернення ТОВ Технохімреагент та вивільнено зарезервовані кошти у сумі, зазначеній у заяві. Позов вважає безпідставним.

У додатковому поясненні, що надійшло до суду 28.08.2023, зазначено, що оформлення товарів декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за ЕМД від 27.01.2023 № 23UA13U0. Випуск товару у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій (у вигляді грошової застави), відповідно до Розділу Х МКУ, ч. 7 ст. 55 МКУ, що підтверджується заповненою декларантом підприємства гр. 47 даної ЕМД. Внесені як грошова застава кошти (шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ), у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, не перераховуються до державного бюджету, а залишаються зарезервованими на особовому рахунку підприємства. Митницею було розглянуто звернення ТОВ «Технохімреагент» та вивільнено зарезервовані кошти у сумі, зазначеній у заявах. На початок дня 09.07.2023 на особовому рахунку підприємства знаходилось грошових коштів у сумі 386 985,74 грн., з них кошти у сумі 386 975,16 грн. зарезервовано (в т.ч. і за ЕМД від 27.01.2023 № UA112080/2023/000813 або 23UA13U0 мита (код 20) 21872,35 грн. та ПДВ (код 28) 91863,85 грн.), та був наявний залишок коштів у сумі 10,58 грн., які підприємство могло використовувати для забезпечення сплати майбутніх митних платежів при митному оформлені товарів. Митницею 10.07.2023 було вивільнено кошти за даною ЕМД автоматизовано за допомогою АСМО. Таким чином, на початок дня 11.07.2023 на особовому рахунку підприємства знаходилось грошових коштів у сумі 386 572,45 грн. (з них зарезервованих коштів за ЕМД у сумі 386 568,19 грн.) та з урахуванням резервування, приходу коштів 10.07.2023 й здійсненому митному оформленню залишок коштів склав 4,26 грн., що відповідає залишку коштів на особовому рахунку підприємства на 11.07.2023 та свідчить про вивільнення коштів за вказаною ЕМД. Враховуючи вищезазначене, митницею вивільнено зарезервовані кошти за ЕМД від 27.01.2023 № 23UA13U0, які були задекларовані декларантом як фінансова гарантія відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ, що знаходяться на особовому рахунку підприємства єдиного казначейського рахунку. Вважає, що позивачем не доведено ні наявність шкоди, ні наявність причинного зв`язку між діями і заподіяною шкодою. Грошові кошти, які були сплачені при митному оформленні з урахуванням рішення про визначення митної вартості, не є шкодою, оскільки сплачені відповідно до чинного законодавства та повернуті. Зазначене позивачем, що митницею за ЕМД зайво нараховано і стягнуто 29 669,93 грн. та те, що суму у розмірі 29 669,93 грн. сплачено саме за транспортні витрати, не підтверджується матеріалами справи. Заявлений позивачем розмір шкоди вважає необґрунтованим.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/282/23 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.02.2023 суддею Ярешко О.В. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/282/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.02.2023 за клопотанням відповідача призначено судове засідання на 16.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.03.2023 зупинено провадження у справі № 908/282/23 до набрання законної сили рішення у справі № 280/797/23, що розглядається Запорізьким окружним адміністративним судом.

Ухвалою суду від 03.07.2023 провадження у справі № 908/282/23 поновлено. Здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/282/23 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22.08.2023.

Ухвалою суду від 22.08.2023 підготовче засідання відкладено на 29.08.2023; у відповідача витребувано платіжний документ на підтвердження перерахування митницею грошових коштів у розмірі 29669,93 грн. на рахунок позивача.

Ухвалою суду від 29.08.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляд по суті на 19.09.2023.

У судове засідання 19.09.2023 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 19.09.2023 судом справу розглянуто по суті, підписано та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача під час проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення в залі судового засідання присутній не був. Причини того, чому представник позивача після виходу суду з нарадчої кімнати до зали судового засідання не повернувся, суду невідомі.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

10.03.2020 TOB "Технохімреагент" було укладено контракт № 20411/IM із Компанією WEIFANG JS TRADING CO., LTD (Китай) на придбання «POLYALUMINIUN CHLORIDE APPEARANCE: POWDER; TYPE: MJ-02 /Поліалюміній хлорид» в кількості та у вартості, що визначаються специфікаціями та додатками до цього контракту.

На підставі вищевказаного контракту, за товар позивачем було сплачено 6030 доларів США.

26.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Технохімреагент (декларант) до митного оформлення товару POLYALUMINIUN CHLORIDE APPEARANCE: POWDER; TYPE: MJ-02 /Поліалюміній хлорид засобами програми електронного декларування було заявлено до оформлення митну декларацію (МД), якій присвоєно № 23UA18U9.

Згідно п.п. 22, 42 декларації, загальна сума за рахунком, ціна товару 6030,00 USD, обмінний курс 36,5686 грн.

У декларації зазначено ставку мита 5% та суму 19925,56 грн.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.01.2023 № UA112000/2023/000001/2.

У Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначенні № UA112080/2023/000030 зазначено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: відповідно до ст.ст. 54, 55 МКУ митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.01.2023 № UA112000/2023/000001/2. Підстава: Закон України від 13.03.2012 № 4495-VI, ст.ст. 54, 55 МКУ. Від декларанта не надійшло відповідної заяви про проведення дій, передбачених п.п. 33-36 ПКМУ № 450 від 21.05.2012.

Оформлення вищезазначеного товару декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за ЕМД від 27.01.2023 № 23UA13U0 з урахуванням рішення про коригування митної вартості. Згідно даної декларації (п. 47) застосовано ставку 5% та визначено суму 19925,56 грн., 41797,91 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі № 280/797/23, що набрало законної сили, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, - задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано рішення Запорізької митниці № UA112000/2023/000001/2 від 27.01.2023 та № UA112000/2023/000002/2 від 11.02.2023 про коригування митної вартості товарів.

На підставі вказаного судового рішення, ТОВ "Технохімреагент" звернулося до Запорізької митниці з заявою від 04.07.2023 № 201/01-23, згідно якої просило відповідно до ст. 269 МК України надати дозвіл на внесення змін до митної декларації № 23UA112080/2023/000813, зазначивши дані: 398511,27 грн. * 5% = 11925,56 грн., 418436,83 грн. * 20% = 83687,37 грн.

У матеріалах справи наявна копія зміненої митної декларації № 23UA13 від 27.01.2023, у п. 47 якої вказано ставку 5% та суму 19925,56 грн.

ТОВ "Технохімреагент" звернулося до Запорізької митниці з заявою від 07.07.2023 № 201/01-23, згідно якої просило на виконання вказаного судового рішення фінансову гарантію в сумі 21872,35 грн. мито та 91863,85 грн. ПДВ повернути (вивільнити) для подальших розрахунків як авансовий платіж (передоплата).

Як зазначив відповідач, вказане звернення було розглянуто митницею та вивільнено зарезервовані кошти у сумі, зазначеній у заяві.

Позивач вказаної обставини не спростував.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 даного Кодексу встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, пов`язане з обмеженням його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке проявилося у здійснених ним витратах, в утраті або пошкодженні його майна або у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені у статтях 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 МК України, шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою, між тим не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

Як вбачається з позовної заяви, позивач визначає у якості матеріальної шкоди - обкладання відповідачем транспортних витрат за митною декларацією, внаслідок чого позивачу зайво нараховано і стягнуто 29669,93 грн.

Суд зазначає, що грошові кошти, які були сплачені по рішенню про визначення митної вартості не є збитками, а відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України є надмірно сплаченими митними платежами.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 301 Митного кодексу України, повернення сум відповідних митних платежів здійснюється у разі, якщо митну декларацію змінено або визнано недійсною.

Відповідно до норм ст. 43 Податкового кодексу України, ст. 301 Митного кодексу України та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643, визначено алгоритм дій щодо повернення помилково та/або надміру сплачених коштів. Це є спеціальним законодавством.

За таких обставин, судом встановлено, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок повернення таких коштів, якого потрібно дотримуватися як платнику податків, так і митниці.

Як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, відповідачем вивільнено зарезервовані позивачем кошти, згідно його заяви.

Представник позивача у судовому засіданні з розгляду справи по суті зазначив, що дії митниці щодо обкладання митом транспортних витрат вважає незаконними та просив суд вирішити це питання.

Заяви щодо зміни предмету або підстав позову позивачем у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку та строки не подано.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, спір щодо діяльності митниці при визначенні правильності обрахування мита відноситься до компетенції адміністративного судочинства.

При розгляді Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 280/797/23 за позовом ТОВ «Технохімреагент» до Запорізької митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA112000/2023/000001/2 від 27.01.2023 та № UA112000/2023/000002/2 від 11.02.2023 було встановлено, що за змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України). Частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі аргументувати невірне визначення позивачем вартості товару. На думку суду, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані,що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару. Суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що: - предмет позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; - підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу; - правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; - саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відтак, обов`язком позивача є самостійне визначення позовних вимог, наведення правових підстав позову, а обов`язком суду є надання правової кваліфікації відносинам сторін та правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

За приписами ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи предмет та підстави заявленого ТОВ «Технохімреагент» позову, надаючи правову кваліфікацію відносинам сторін та правових норм, на які посилався позивач та які застосовано судом, оскільки позивачем не надано доказів нанесення шкоди, завданої у зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю Запорізької митниці, не доведено причинного зв`язку між неправомірною діяльністю та заподіяною шкодою, у задоволенні позову судом відмовляється повністю.

6. Судові витрати

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи наведене, розподіл витрат зі сплати судового збору не здійснювався.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 26 вересня 2023.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко