РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2023Справа № 910/9124/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"

до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КБ 2"

про стягнення 100 749,15 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КБ 2" про стягнення 100 749,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір №214-19 від 02.01.2019, предметом якого є компенсування підприємству витрат на оплату за спожиту теплову енергію.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у останнього з січня 2019 року по квітень 2019 року виникла заборгованість по оплаті послуг у сумі 81 358,75 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 81 358,75 грн., збитки від інфляції в сумі 13 282,07 грн. та три проценти річних в розмірі 6 108,33 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.06.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву. Зобов`язано позивача надати суду у строк до 09.07.2023 року: виставлені відповідачу рахунки за оспорюваний період, акти виконаних робіт за договором за оспорюваний період.

Вищезазначена ухвала суду отримана позивачем 26.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення за №781 та відповідачем 28.06.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення за №516.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

02.01.2019 року між комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" (підприємство) та об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КБ 2"(споживач) укладено договір №214-19.

Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах цього договору споживач зобов`язується компенсувати підприємству витрати на оплату за спожиту теплову енергію споживачами нежитлових приміщень, розташованих у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул.. К. Бендукідзе, буд. 2, згідно показників лічильників та діючих тарифів постачальника, на виконання укладеного підприємством договору з КП «Київтеплоенерго» №530628 від 25.08.2018р.

Даний договір укладається сторонами з метою забезпечення тепловою енергією (надалі - комунальні послуги) житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. вул.. К. Бендукідзе, буд. 2 на період до укладення постійних договорів між постачальником комунальних послуг та споживачем, а також компенсації витрат понесених підприємством (п.1.2 договору).

Договір набирає чинності з 01 січня 2019 року і діє до 15 квітня 2019 року (п.7.1 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що підприємство, враховуючи п.1.1 цього договору зобов`язується:

2.1.2 щомісячно надавати споживачу рахунок на необхідну попередню оплату комунальних послуг та передбачених цим договором обов`язкових робіт (надання послуг), а також спожитих ним в розрахунковому періоді центрального опалення за діючими розцінками і тарифами з виставленими постачальниками втратами теплової енергії, згідно розрахункових документів КП «Київтеплоенерго» з врахуванням сальдо розрахунків споживача на початок місяця, виписувати рахунки-фактури.

2.1.3 щомісячно оформлювати споживачу акти виконаних робіт за цим договором, які споживач за необхідністю, самостійно отримує за адресою: м. Київ, вул.. Дніпровська Набережна, 25-Б.

Відповідно до п.2.2.1 договору споживач, враховуючи п.1.1 цього договору зобов`язується: сплачувати в повному обсязі вартість фактично спожитих послуг та попередню оплату за центральне опалення згідно рахунків, наданих (відправлених за зазначеною у цього договорі адресою) споживачу (розділ IV «Порядок розрахунків та ціна договору» цього договору).

Під розрахунковим періодом за цим договором слід розуміти календарний (попередній) місяць, в якому спожито за цим договором опалення (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що облік обсягу спожитої теплової енергії здійснюється за даними встановлених лічильників: СВТУ-11 №003992 - 37,2741 Гкал показання лічильника на момент укладання договору.

Обсяг спожитої протягом розрахункового місяця теплової енергії встановлюється як різниця між зафіксованими поточними показаннями теплового лічильника і попередніми (у попередньому місяці) зафіксованими показаннями теплового лічильника (п.4.3 договору).

Підприємство знімає показання розрахункових лічильників після 20 числа кожного місяця та надає звіт з урахуванням фактичного та прогнозованого до кінця поточного розрахункового періоду обсягу споживання теплової енергії (п.4.4 договору).

Період між датами знаття показань засобів обліку прирівнюється до розрахункового періоду, тариф якого застосовується для розрахунків за теплову енергію (п.4.6 договору).

Відповідно до п.4.7 договору за даними звіту та з урахуванням розрахункової величини втрат, попередньої оплати визначається розмір компенсації споживачем за спожиту теплову енергію. Цей розмір сторони фіксують в акті виконаних робіт по два примірника, які підприємство надає споживачу.

Згідно з п.4.9 договору споживач до 05 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, компенсує підприємству фактичні витрати спожитої теплової енергії за попередній місяць, за тарифами відповідно до яких підприємство отримало теплову енергію від теплопостачальної організації.

Позивачем зазначено, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором у останнього з січня 2019 року по квітень 2019 виникла заборгованість по оплаті послуг в сумі 81 358,75 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями частини першої статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В якості доказу наданих послуг саме у визначеному позивачем вартісному показнику, останнім надано суду довідку-розрахунок заборгованості споживача за договором №214-19 від 02.01.2019 ОСББ КБ2 за період з січня 2019 року по квітень 2019 року включно в розмірі 81 358,75 грн.

Судом встановлено, що позивачем не долучено до матеріалів справи актів за фактично надані послуги у період з січня 2019 року по квітень 2020 року включно, як і відповідних рахунків, а також звітів, які у відповідності до умов договору є належними та допустимими доказами надання послуг. Крім того, позивачем не доведено, що такі документи надсилались на адресу відповідача, але той ухилився від їх підписання.

Також, в матеріалах справи відсутні дані знімання показання розрахункових лічильників у відповідності до п.4.4 договору.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено надання послуг теплової енергії відповідачу за період з січня 2019 року по квітень 2019 року саме в заявленому розмірі (81 358,75 грн.).

Також, суд зазначає, що надана на підтвердження існування простроченої заборгованості відповідача за договором № 214-19 від 02.01.2019 довідка-розрахунок заборгованості споживача за договором №214-19 від 02.01.2019 ОСББ КБ2 за період з січня 2019 року по квітень 2019 року включно, не може бути належним доказом у справі, оскільки підписана позивачем в односторонньому порядку, а інформація, відображена у довідці не підтверджена відповідними первинними документами.

Таким чином, твердження позивача, викладені у позовній заяві, про наявність підстав для здійснення розрахунків за надані послуги є необґрунтованими.

У зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №214-19 від 02.01.2019 в сумі 81 358,75 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 282,07 грн. та 3% річних у розмірі 6 108,33 грн. є похідними, то вони також не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судові витрати згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 74, 76, 77, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий