РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2023Справа № 910/12523/18

За позовом Громадської спілки "Український музичний альянс";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І";

про стягнення 2 561 365,79 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Неволіна А.Ю., адвокат, довіреність від 12.01.2023;

Від відповідача: Терземан Д.В., адвокат, ордер серії АІ № 1362667 від 13.03.2023.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про стягнення 921 789, 85 грн відрахувань (відсотків).

14.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 2 561 365, 79 грн відрахувань (відсотків).

Відповідна заява прийнята судом до розгляду та подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням нової ціни позову, а саме стягнення 2 561 365, 79 грн. відрахувань (відсотків).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 позов Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" задоволено частково, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" на користь Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" 63 911 (шістдесят три тисячі дев`ятсот одинадцять) грн 96 коп. - відрахувань (відсотків) та 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 68 коп. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 у справі № 910/12523/18 в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі № 910/12523/18 скасовано, справу №910/12523/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022, позовні вимоги Громадської спілки "Український музичний альянс" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" 2 561 365,79 грн відрахувань, 38 420,49 грн - судового збору, 13 826,85 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 74 923,61 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/12523/18 частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ", скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 у справі №910/12523/18, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023, справа № 910/12523/18 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 прийнято справу № 910/12523/18 до свого провадження суддею Мандриченком О.В. та призначено підготовче засідання на 14.03.2023.

До господарського суду 10.03.2023 від Громадської спілки "Український музичний альянс" надійшли пояснення по суті спору з врахуванням постанови Верховного Суду від 12.01.2023.

14.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" до господарського суду надійшли пояснення по суті спору з врахуванням постанови Верховного Суду від 12.01.2023.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" до господарського суду надійшло клопотання про призначення у справі додаткової експертизи.

19.06.2023 від Громадської спілки "Український музичний альянс" до господарського суду надійшло письмове заперечення проти клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про призначення у справі додаткової експертизи.

Також 19.06.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" до господарського суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі Українського культурного фонду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

У підготовчому засіданні 20.06.2023 розглядалося клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про призначення у справі додаткової експертизи, яке представник відповідача підтримав та просив задовольнити, тоді як представник позивача проти вказаного клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Як роз`яснено у п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 № 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Системний аналіз ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що суд призначає експертизу у випадку коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи. При цьому за змістом ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України питання про задоволення клопотання про призначення експертизи не залежить від обґрунтованості підстав для проведення експертизи, якщо сторона не обґрунтовує та не доводить обставини, які перешкоджали самостійному наданню висновків експерта.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 25.02.2021 у справі № 910/1668/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

За змістом п. 15.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо.

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання.

Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

Тобто, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення вказаної експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, за результатами проведення якої судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Самелюк О.С., Собіним О.К. та Дідоборщ В.А. складено висновок № 012/19 від 13.05.2019, відповідно до якого експерти дійшли наступних висновків, зокрема, що в об`ємі наданих документів, частково підтверджується розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із кодами УКТЗЕД становить - 63 911, 96 грн, з них: за ноутбуками - 12 390, 74 грн; за планшетами - 38 775, 84 грн; запам`ятовувальні пристрої - 12 745, 38 грн. Також судові експерти зазначили, що надати відповідь щодо загального розміру відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами за обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови КМУ № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із кодами УКТЗЕД не надається за можливе, у зв`язку з відсутністю повного комплекту документів.

Крім того, у вказаному висновку судові експерти зазначили, що на дослідження надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 2 висновку експерта).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у даній справі та передаючи справу № 910/12523/18 на новий розгляд, зазначив, що згідно висновку експертів №012/19 від 13.05.2019 на дослідження експертам було надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та наданій ДФС інформації; виходячи з цього, дослідження за поставленими питаннями було проведено виключно відносно зазначеного устаткування. У зв`язку з цим у висновку №012/19 експертами було підтверджено розмір відрахувань, належних до сплати імпортерами, лише в обсязі наданих документів. З наведеного висновку також вбачається, що дослідження було проведено лише за 22 позиціями обладнання, в той час як з наданої ДФС інформації випливає, що позивачем було ввезено на митну територію України 477 позицій обладнання/устаткування у період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

Також, Верховний Суд зазначив, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримання їх позивачем.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції наявні в матеріалах справи докази - надані ДФС відомості, наявні в матеріалах справи описи товару та розрахунок позивача - кожен окремо та в їх сукупності не дослідили та правової оцінки їм не надали, чим порушили приписи статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

На виконання вказівки Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.01.2020 у даній справі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І" у строк до 07.04.2020 надати суду всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання/устаткування (477 позицій згідно інформації наданої Державною фіскальною службою України листом від 02.11.2018 № 19966/5/99-99-11-04-02-16), ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, на електронному носії.

31.03.2020 до господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І", на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2020, подало письмові пояснення, в яких зазначило, що у матеріалах справи наявна вся технічно-експлуатаційна документація до обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018. До вказаних пояснень відповідачем додано СD-диск з файлами технічно-експлуатаційної документації до обладнання ввезеного ТОВ "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

Приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020, а також надання відповідачем додаткових матеріалів (технічно-експлуатаційну документацію на обладнання), оскільки, для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні даного спору, необхідні спеціальні знання, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, за виключення експертів Самелюк О.С., Собіна О.К. та Дідоборщ В.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 було, зокрема погоджено викладення питань № 4 та № 5 поставлених на вирішення експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі № 910/12523/18 в редакції, наведеній в клопотанні судового експерта Богданової Я.О. Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Матеріали справи № 910/12523/18 надіслано до Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 11.06.2020.

15.07.2021 матеріали справи № 910/12523/18 надійшли до Господарського суду міста Києва разом з висновком експертів № 109/20 від 11.05.2021, в якому надано відповіді на поставленні питання №1-3, а також повідомленням № 109/20 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2021 щодо поставлених питань №4 та № 5.

Так, у повідомленні № 109/20 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2021, судовим експертом Богдановою Я.О. зазначено, що у зв`язку з тим, що визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, потребує вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, а наданих на дослідження документів недостатньо, щодо яких на експертизу поставлено питання № 4 та № 5, експертом повідомлено про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи.

Разом з тим, за результатами проведення комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності судовими експертами Голіковою О.В. та Заікіною Т.В. надано висновок № 109/20 від 11.05.2021 в якому наведено відповіді на поставленні питання №1-3, щодо того, яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для виготовлення одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі придатне для запису одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми для їх тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер та призначене для використання виключно в особистих цілях в домашніх умовах.

При цьому, у висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 також зазначено, що на дослідження надана технічно-експлуатаційна документація лише до частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 1.1. висновку експерта), у зв`язку з чим дослідження за поставленими питаннями № 1-3 проведено виключно відносно вищезазначеного устаткування.

За таких обставин, приймаючи до уваги заявлені позивачем вимоги, з метою отримання роз`яснення щодо висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 викликано у судове засідання експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікову Олену Валеріївну та Заікіну Тетяну Василівну для надання роз`яснень щодо висновку експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021. Зобов`язано експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікову Олену Валеріївну та Заікіну Тетяну Василівну надати суду письмові роз`яснення на поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" питання щодо висновку експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021, зокрема щодо якого обладнання сторонами спору не було надано технічно-експлуатаційну документацію.

29.09.2021 до господарського суду від судових експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікової О.В. та Заікіної Т.В. надійшли роз`яснення щодо висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 року, в яких, зокрема зазначено, що дослідження проводилось лише за відомостями та матеріалами, наявними у матеріалах справи, оскільки експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню.

При цьому, суд, при попередньому розгляді справи, неодноразово зобов`язував відповідача надати всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, в тому числі на вимогу експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Однак, відповідачем така інформація на виконання вимог суду у повному обсязі надана не була, у зв`язку з чим дослідження проведено експертами лише щодо частини обладнання.

Суд вказує, що судовий експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, тобто експертиза проводиться на підставі матеріалів справи, відповідно експерт не зобов`язаний був здійснювати пошук технічно-експлуатаційної документації обладнання ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 в мережі інтернет, оскільки таку інформацію зобов`язаний надати безпосередньо відповідач на виконання вимог суду та клопотання експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків).

Також суд зазначає, що у постанові від 12.01.2023 Верховний Суд, передаючи справу № 910/12523/18 на новий розгляд, вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з підстав невиконання відповідачем обов`язку який виник лише в силу вимог закону. У даному спорі, з урахуванням обставин щодо часу виникнення спірних правовідносин та підстав заявлених позовних вимог, судам попередніх інстанцій належало би досліджувати обставини щодо повноважень позивача, як станом на час звернення до суду з вказаним позовом так і станом на час прийняття рішення у справі саме виходячи з положень частини першої статті 196 Господарського кодексу України та статті 629 Цивільного кодексу України у сукупності з аналізом положень умов пунктів 4.1 - 4.2, 8.1 цього договору. Проте встановлення наведених обставин залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій. Як місцевий, так і апеляційний господарські суди не звернули уваги на викладене та не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи саме з урахуванням особливостей конкретних правовідносин і підстав заявленого позову та не надали належної правової оцінки доводам позовної заяви у питанні наявності/відсутності правових підстав для стягнення спірних відрахувань відповідно до положень статей 3, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 196 Господарського кодексу України чим допустили порушення норм процесуального права: статей 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України, а тому рішення господарських судів попередніх інстанцій не можна вважати законними і обґрунтованими.

В свою чергу суд вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І", обґрунтовуючи апеляційну та касаційну скарги, під час попереднього розгляду справи, не вказувало про неясність та неповність висновку експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021, як на підставу своїх вимог.

Враховуючи вищенаведене та те, що судом висновок експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021 не визнавався неповним та неясним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про призначення додаткової експертизи.

Також у підготовчому засіданні 20.06.2023 судом розглядалося клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про залучення до участі у справі Українського культурного фонду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору на стороні позивача, яке представник відповідача підтримав та просив задовольнити, тоді як представник позивача проти вказаного клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Судом, не виходячи до нарадчої кімнати, відхилено зазначене клопотання, оскільки представник відповідача законодавчо не обґрунтував та не надав суду доказів того, що прийняте рішення у справі може вплинути на права чи Українського культурного фонду.

Також, у підготовчому засіданні 20.06.2023, представником відповідача було заявлено клопотання про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів, при розгляді якого представник позивача поклався на розсуд суду.

За змістом ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Підставою вказаного клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І" зазначило надання адвокатського запиту для отримання додаткових доказів з метою спростування інформації, яку позивачем було надано у запереченнях від 01.05.2023.

Суд вказує, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом у 2018 році, а справа № 910/12523/18 переглядалася судами неодноразово протягом майже п`яти років.

Судом, враховано, що в силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст. 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечення щодо пояснень відповідача подане позивачем 02.05.2023 разом з доказами його направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І".

Відповідно до даних веб-сайту Акціонерного товариства "Укрпошта", вказане заперечення відповідач отримав 08.05.2023.

Проте, станом на день розгляду вказаного клопотання представник Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" разом з вказаним клопотанням не надав жодного доказу, на підтвердження того, що ним складалися та направлялися відповідні адвокатські запити з метою спростування доказів, які надав позивач.

А тому суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12523/18 до судового розгляду по суті на 04.07.2023.

У судових засіданнях 04.07.2023 та 18.07.2023 судом оголошувалися перерви.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 19.09.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.09.2023 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

19.09.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Громадська спілка "Український музичний альянс" на момент виникнення спірних правовідносин була організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - Об`єднанню підприємств "Український музичний альянс", правонаступником якого є позивач, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

16.06.2016 між Об`єднанням підприємств "Український музичний альянс" (далі - позивач, альянс) та Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" (далі - відповідач, імпортер) укладено договір про виплату відрахувань (відсотків), умовами п. 2.1. якого передбачено, що імпортет зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, сплачувати альянсу відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у звітному кварталі, в розмірі, встановленому додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" за виключенням, встановленим сторонами в пункті 9.2. договору. Відрахування (відсотки) сплачуються у гривні, виходячи з курсу валют Національного банку України, встановленого на день митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв. Сторони мають право погодити окремою додатковою угодою відстрочення/розстрочення сплати відрахувань (відсотків).

В свою чергу, відповідно до п. 2.2. договору, альянс зобов`язується прийняти відрахування (відсотки) від імпортера для їх подальшого розподілу і виплати між авторами, виконавцями, виробниками фонограм і відеограм та іншими суб`єктами авторського права і суміжних прав.

Відповідно до розділу 1 договору, відрахування (відсотки) - це форма виплати винагороди на користь суб`єктів авторського права і суміжних прав за відтворення на території України фізичними особами в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах або відеограмах, а також аудіовізуальних творів.

Згідно з п. 5.1. договору, імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням: найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості); код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД; кількість обладнання і матеріальних носіїв; вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі; відсоток відрахувань, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв; розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений імпортером.

Інформація вказана у пункті 5.1. цього договору повинна надаватися у письмовій формі з відбитком печатки імпортера та підписом уповноваженої особи за формою, погодженою сторонами додатком № 1 до цього договору (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що на вимогу альянсу імпортер повинен підтвердити інформацію, визначену п. 5.1. цього договору, шляхом подання належним чином засвідчених копій митних декларацій про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України.

За умовами п. 5.4. договору, у випадку ввезення імпортером на митну територію України товарів, перелік яких визначено постановою КМУ від 27.06.2003 № 992, що є професійними, не призначеними для використання в домашніх умовах, імпортер зобов`язаний повідомити про це альянс та на вимогу альянсу надати цьому документальне підтвердження.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія цього договору буде щоразу автоматично продовжуватися на один рік, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання припинити його дію на наступний рік, не пізніше як за один місяць до його початку (п. 8.1.-8.2. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору, всі права і обв`язки за даним договором поширюються на строк, починаючи з 01.01.2015. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за 2015 визначається в сумі 100 000, 00 грн та підлягає сплаті протягом 20 календарних днів з моменту підписання даного договору. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за перший і другий квартал 2016 року визначається в розмірі 50 000, 00 грн. та підлягає сплаті до 30.06.2016. Сторони зобов`язуються протягом 5 календарних днів письмово повідомляти одна одну про зміну місцезнаходження, банківських реквізитів, уповноважених осіб, характеру діяльності, про реорганізацію або припинення своєї діяльності.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначив про те, що відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був надати позивачу інформацію, вказану у пункті 5.1 договору за 1 квартал 2018 року до 15.04.2018, за 2 квартал 2018 року - до 15.07.2018, а також у вказані строки сплатити відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених відповідачем на митну територію України.

Позивач також вказував про те, що відповідачем у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 імпортовано на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Закону України "Про авторське право і суміжні права", а саме: планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ; диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ; жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ; флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ; запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

У зв`язку наведеними вище обставинами, позивач звертався до відповідача з вимогою від 28.08.2018 №01-28/08/18, в якій просив надати відомості про факти митного оформлення імпортованих ТОВ "МТІ" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 товарів, визначених додатком до Постанови КМУ №992 із зазначенням наступної інформації: номер, тип і дату митної декларації; дату ввезення товару на митну територію України; код товару з УКТЗЕД; назву (опис) товару; вартість товару, заявлену ТОВ "МТІ", однак відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, інформацію не повідомив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачем зазначено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором щодо виплати відрахувань з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, розмір яких становить 2 561 365, 79 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Реалізовуючи своє право визначене ст. 55 Конституції України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак, і наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач звертаючись до суду з позовом у якості правових підстав для стягнення з відповідача спірних відрахувань визначив саме договір, який укладено між сторонами спору у 2016 році та зазначав про невиконання відповідачем свого обов`язку визначеного у п. 2.1.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, Об`єднання підприємств "Український музичний альянс", як і на момент укладання договору так і на момент подання позову був уповноваженою організацією, яка здійснює збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснювати відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

У подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 замінено позивача у справі з Об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (ідентифікаційний код 31815383) на Громадську спілку "Український музичний альянс" (ідентифікаційний код 31815383).

Зокрема, задовольняючи заяву позивача про заміну сторони правонаступником, суд встановив, що 18.12.2018 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (), шляхом реорганізації в нову юридичну особу - Громадську спілку "Український музичний альянс" ().

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ГС "Український музичний альянс" є правонаступником об`єднання підприємств "Український музичний альянс" (утвореним шляхом реорганізації, а саме перетворення).

Суд вказує, що виходячи з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами у період з січня 2018 року по червень 2018 року і саме на підставі договору про виплату відрахувань (відсотків) від 16.06.2016 та враховуючи підстави заявлених позовних вимог, судом має бути встановлено обставини щодо належного/неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за договором.

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" внесено відповідні зміни до Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Водночас, відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 1 липня 2019 року.

Так, Закон України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" набрав чинності з 22.07.2018, однак, враховуючи, що правовідносини між учасниками даного спору виникли раніше, суд застосовує при вирішенні спору норми Закону України "Про авторське право і суміжні права" у редакції на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що допускаються використання виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, їх фіксація, відтворення і доведення до загального відома без згоди виконавців, виробників фонограм, відеограм і організацій мовлення у випадках, передбачених статтями 21-25 цього Закону щодо обмеження майнових прав авторів літературних, художніх і наукових творів, якщо задовольняються такі умови: а) відтворення зазначених об`єктів здійснюється виключно з метою навчання чи наукових досліджень; б) право на відтворення, передбачене у пункті "а" цієї частини, не поширюється на експорт відтворених примірників фонограм, відеограм, програм мовлення за межі митної території України; в) за суб`єктами суміжних прав зберігається право на справедливу винагороду з урахуванням кількості відтворених примірників. Передбачене цією частиною використання об`єктів суміжних прав без згоди суб`єктів суміжних прав є можливим лише за умови дотримання особистих немайнових прав суб`єктів авторського права і суміжних прав, передбачених статтями 14 і 38 цього Закону.

Частинами 2-3 вказаної статті Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті. Передбачене частинами першою і другою цієї статті використання об`єктів суміжних прав без згоди суб`єктів суміжних прав не повинно завдавати шкоди нормальній експлуатації виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення і зачіпати законні інтереси виконавців, виробників фонограм, відеограм і програм мовлення чи інших суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети (ч. 4 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Як передбачено ч. 5 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 №780/123/561 затверджено Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що розмір відрахувань застосовується до обладнання та матеріальних носіїв (без податку на додану вартість), зазначених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення у домашніх умовах творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992): для імпортерів - у відсотках їх вартості, зазначеної у зовнішньоекономічному договорі (контракті); для виробників - у відсотках їх відпускної ціни.

Відповідно до п. 7 Порядку, під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992, перераховують суми

відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З метою отримання інформації щодо митного оформлення ввезення на митну територію України товарів Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та ухвалою суду від 24.09.2018 (суддя Кирилюк Т.Ю.) та витребувано у Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення у митному режимі імпорту Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 товарів, визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД 8471 70 5000, назва товару: запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках, жорсткий диск комп`ютера "Стандарт"; 8471 30 машини автоматичного оброблення інформації портативні масою не більше як 10 кг, що мають принаймні центральний блок оброблення інформації, клавіатуру і дисплей, планшет, ноутбук з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків; 8523, диски, стрічки, твердотільні енергонезалежні пристрої для зберігання інформації, "smart-картки" та інші носії для запису звуку або інших явищ, записані або незаписані, включаючи матриці та форми для виготовлення дисків, крім виробів групи 37, карти пам`яті ("smart-картки"), флеш-картки; 8517 12 телефонні апарати для сотових мереж зв`язку та інших бездротових мереж зв`язку, радіотелефон системи стільникового зв`язку (мобільний телефон); 8471 машини автоматичного оброблення інформації та їх блоки; магнітні або оптичні зчитувальні пристрої, машини для перенесення даних на носії інформації у кодованому вигляді та машини для оброблення аналогічної інформації, в іншому місці не зазначені, записувач комп`ютерний для DVD-дисків, HD DVD-дисків або Вlu-Ray.

02.11.2018 до господарського суду від Державної фіскальної служби України надійшов лист № 02.11.2018 № 19966/5/99-99-11-04-02-16 з інформацією на виконання ухвали суду від 24.09.2018.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 відповідач імпортував на митну територію України планшетні комп`ютери, ноутбуки, диски для лазерних систем зчитування, жорсткі диски, флеш-картки, карти пам`яті, запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках. Виходячи з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача відрахування (відсотки) у розмірі 2 561 365,79 грн.

В той же, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що вирішення питання щодо віднесення окремих товарних категорій виходячи з технічних характеристик товару можливо лише при дослідженні технічно-експлуатаційної документації щодо такого обладнання.

Тож, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 (суддя Кирилюк Т.Ю.) призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

За результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної судової експертизи та судово-економічної експертизи у справі № 910/1253/18 судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Самелюк О.С., Собіним О.К. та Дідоборщ В.А. складено висновок № 012/19 від 13.05.2019, відповідно до якого експерти дійшли наступних висновків, зокрема, що в об`ємі наданих документів, частково підтверджується розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із кодами УКТЗЕД становить - 63 911,96 грн, з них: за ноутбуками - 12 390,74 грн; за планшетами - 38 775,84 грн; запам`ятовувальні пристрої - 12 745,38 грн.

Також судові експерти зазначили, що надати відповідь щодо загального розміру відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами за обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із кодами УКТЗЕД не надається за можливе, у зв`язку з відсутністю повного комплекту документів.

Крім того, у висновку № 012/19 від 13.05.2019 судові експерти зазначили, що на дослідження надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 2 висновку експерта).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у даній справі та передаючи справу № 910/12523/18 на новий розгляд, зазначив, що згідно висновку експертів №012/19 від 13.05.2019 на дослідження експертам було надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та наданій ДФС інформації; виходячи з цього, дослідження за поставленими питаннями було проведено виключно відносно зазначеного устаткування. У зв`язку з цим у висновку №012/19 експертами було підтверджено розмір відрахувань, належних до сплати імпортерами, лише в обсязі наданих документів. З наведеного висновку також вбачається, що дослідження було проведено лише за 22 позиціями обладнання, в той час як з наданої ДФС інформації випливає, що позивачем було ввезено на митну територію України 477 позицій обладнання/устаткування у період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

Також, Верховний Суд зазначив, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримання їх позивачем.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції наявні в матеріалах справи докази - надані ДФС відомості, наявні в матеріалах справи описи товару та розрахунок позивача - кожен окремо та в їх сукупності не дослідили та правової оцінки їм не надали, чим порушили приписи статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020 у даній справі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І" у строк до 07.04.2020 надати суду всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання/устаткування (477 позицій згідно інформації наданої Державною фіскальною службою України листом від 02.11.2018 № 19966/5/99-99-11-04-02-16), ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, на електронному носії.

31.03.2020 до господарського суду відповідач, на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2020, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що у матеріалах справи наявна вся технічно-експлуатаційна документація до обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018. До вказаних пояснень відповідачем додано СD-диск з файлами технічно-експлуатаційної документації до обладнання ввезеного ТОВ "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018.

Крім того, 10.06.2020 до господарського суду відповідач подав додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що цифра 477 не відноситься до кількості товарних позицій, а є загальною кількістю строк у файлі "Розрахунок МТІ з відрахуваннями.xls", який подано позивачем разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.01.2020, а також надання відповідачем додаткових матеріалів (технічно-експлуатаційну документацію на обладнання), оскільки, для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні даного спору, необхідні спеціальні знання, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, за виключення експертів Самелюк О.С., Собіна О.К. та Дідоборщ В.А.

На вирішення експерта винесено наступні питання:

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для виготовлення одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі? Якщо придатне, то яке саме обладнання?;

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для запису одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми для їх тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер? Якщо придатне, то яке саме обладнання?;

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003) із кодами згідно з УКТЗЕД, призначене для використання виключно в особистих цілях в домашніх умовах?;

- Яка загальна вартість згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003) із кодами згідно з УКТЗЕД, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах?;

- Яка вартість згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), окремо по кожному виду обладнання (матеріальних носіїв) згідно з УКТЗЕД, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах?

06.08.2020 до господарського суду від Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України надійшло клопотання експерта Голікової О.В. та Богданової Я.О., в якому судові експерти просили надати повний перелік досліджуваних об`єктів, вказаних в п. 2 ухвали від 11.06.2020 та технічно-експлуатаційну документацію до них.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І" у строк до 05.11.2020 надати суду письмові обґрунтовані пояснення із викладенням у вигляді таблиці повного переліку обладнання, яке ввезене ним на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 із посилання на том та аркуш справи, в якому знаходиться файл (документ) з технічно-експлуатаційною документацією на вказане обладнання.

03.11.2020 до господарського суду відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначив, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, зокрема технічно-експлуатаційна документація щодо досліджуваних об`єктів та на виконання вимог ухвали суду зазначив в якому том та аркуш справи в яких знаходиться відповідна документація.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 було, зокрема погоджено викладення питань № 4 та № 5 поставлених на вирішення експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі № 910/12523/18 в редакції, наведеній в клопотанні судового експерта Богданової Я.О. Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Матеріали справи № 910/12523/18 надіслано до Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 11.06.2020.

15.07.2021 матеріали справи № 910/12523/18 надійшли до Господарського суду міста Києва разом з висновком експертів № 109/20 від 11.05.2021, в якому надано відповіді на поставленні питання №1-3, а також повідомленням № 109/20 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2021 щодо поставлених питань №4 та № 5.

У вказаному повідомленні про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2021, судовим експертом Богдановою Я.О. зазначено, що у зв`язку з тим, що визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, потребує вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, а наданих на дослідження документів недостатньо, щодо яких на експертизу поставлено питання № 4 та № 5, експертом повідомлено про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи.

Разом з тим, за результатами проведення комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності судовими експертами Голіковою О.В. та Заікіною Т.В. надано висновок № 109/20 від 11.05.2021 в якому наведено відповіді на поставленні питання №1-3, щодо того, яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для виготовлення одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі придатне для запису одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми для їх тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер та призначене для використання виключно в особистих цілях в домашніх умовах.

При цьому, у висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 також зазначено, що на дослідження надана технічно-експлуатаційна документація лише до частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 1.1. висновку експерта), у зв`язку з чим дослідження за поставленими питаннями № 1-3 проведено виключно відносно вищезазначеного устаткування.

Частиною 5 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

За таких обставин, приймаючи до уваги заявлені позивачем вимоги, з метою отримання роз`яснення щодо висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 викликано у судове засідання експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікову Олену Валеріївну та Заікіну Тетяну Василівну для надання роз`яснень щодо висновку експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021. Зобов`язано експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікову Олену Валеріївну та Заікіну Тетяну Василівну надати суду письмові роз`яснення на поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" питання щодо висновку експертів № 109/20 за результатами проведення комісійної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11.05.2021, зокрема щодо якого обладнання сторонами спору не було надано технічно-експлуатаційну документацію.

29.09.2021 до господарського суду від судових експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голікової О.В. та Заікіної Т.В. надійшли роз`яснення щодо висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 року, в яких, зокрема зазначено, що дослідження проводилось лише за відомостями та матеріалами, наявними у матеріалах справи, оскільки експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Таким чином, з наведеного вбачається, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримання їх позивачем.

При цьому, відповідно до п. 5.1. договору, імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням: найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості); код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД; кількість обладнання і матеріальних носіїв; вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі; відсоток відрахувань, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв; розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений імпортером.

Тобто, п. 5.1. договору також визначено, що всі документи необхідні для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача і він зобов`язаний надавати таку документацію самостійно до організації колективного управління.

При цьому, суд, на попередньому розгляді справи, неодноразово зобов`язував відповідача надати всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, в тому числі на вимогу експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, проте, відповідачем така інформація на виконання вимог суду у повному обсязі надана не була, у зв`язку з чим дослідження проведено експертами лише щодо частини обладнання.

При цьому, судом не прийнято до уваги твердження відповідача стосовного того, що технічно-експлуатаційна документація знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет, оскільки експертиза проводиться на підставі документів наявних у матеріалах справи.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на приписи ч. 2-3 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених норм, експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, тобто експертиза проводиться на підставі матеріалів справи, відповідно експерт не зобов`язаний був здійснювати пошук технічно-експлуатаційної документації обладнання ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 в мережі інтернет, оскільки таку інформацію зобов`язаний надати безпосередньо відповідач на виконання вимог суду та клопотання експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків).

Відповідно до ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Згідно п. 27 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року № 992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах", розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах щодо товарів, які ввозилися на територію України відповідачем становить:

- 0,15 % - планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0, 2 % - ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ;

- 0, 75 % - диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0,3 % - жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0, 75 % - флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ;

- 0, 75 % - запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, враховуючи що відповідачем не було надано на вимогу суду всю технічно-експлуатаційну документацію обладнання ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "М Т І" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, приймаючи до уваги, що така документація для визначення точного розміру відрахувань знаходиться у відповідача, суд з урахування положень ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був сплатити позивачеві відрахування за імпортовані товари за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 під час розмитнення останніх у визначеному позивачем розмірі 2 561 365,79 грн, які розраховані позивачем наступним чином:

1) планшетні комп`ютери (з кодом згідно з УКТЗЕД ): 8 344 697, 38 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,15 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 12 517, 05 грн;

2) ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків (з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ): 10 043 012,78 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,2 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 2 008 602, 56 грн;

3) диски для лазерних систем зчитування (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 2 022 109, 96 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 15 165, 82 грн;

4) жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 509 935, 19 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,3 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 1 529, 81 грн;

5) флеш-картки, карти пам`яті (з кодами згідно з УКТЗЕД та ) 55 925 605, 58 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 419 442, 04 грн;;

6) запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 13 881 134, 16 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 104 108, 51 грн.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд зазначає, що зобов`язання, у даному випадку виникає безпосередньо із договору про виплату відрахувань (відсотків) від 16.06.2016, який укладений на підставі вільного волевиявлення і юридична сила якого поширюється на сторін даного спору в силу положень статей 3, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, і відповідно до п. 2.1. якого відповідач, він же імпортер, зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, сплачувати альянсу відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у звітному кварталі, в розмірі, встановленому додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" за виключенням, встановленим сторонами в пункті 9.2. договору. Відрахування (відсотки) сплачуються у гривні, виходячи з курсу валют Національного банку України, встановленого на день митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв. Сторони мають право погодити окремою додатковою угодою відстрочення/розстрочення сплати відрахувань (відсотків).

Суд зазначає про те, що виходячи з обставин того, що фактично як і на час укладання договору так і на час звернення до суду з даним позовом про виплату відрахувань позивач був уповноваженою організацією, яка здійснює збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснювати відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, а тому у сукупності з положеннями статей 3, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, факт скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - Громадська спілка "Український музичний альянс" не може бути безумовною підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати свої зобов`язання, які виникли у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 і не позбавляє позивача права та можливості звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача сплатити суму відрахувань на виконання умов договору.

При цьому, суд відхиляє, як необґрунтовані посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.11.2022 у справі №910/7169/18 про необхідність ураховувати факт скасування наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №267 "Про акредитацію організації колективного управління" - Громадська спілка "Український музичний альянс", саме з огляду на відмінність справи, що розглядається та справи №910/7169/18 за підставами заявлених позовних вимог. У справі, що розглядається позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань які виникли на підставі договору, а у справі №910/7169/18 позовні вимоги обґрунтовано лише неналежним виконанням зобов`язань які виникли в силу вимог закону (положень ч. 5 ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.1. договору, строк виконання зобов`язання відповідача зі сплати відрахувань (відсотків) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у розмірі 2 561 365,79 грн на момент розгляду даної справи настав.

При цьому, суд зазначає, що закінчення строку дії договору не є підставою для звільнення від обов`язку, встановленого цим договором. Факт припинення договору не може скасовувати зобов`язання та припиняти зобов`язальні правовідносини сторін цього договору, які виникли у період його дії, як і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею цього обов`язку.

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення умов договору, відповідач не сплатив відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у визначені договором строки.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за договором (стаття 610 Цивільного кодексу України), він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в судовому засіданні в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 30.03.2021 у справі № 911/2390/18, від 19.01.2023 у справі № 500/2632/19 зазначила, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові від 20.04.2023 у справі № 924/600/21, у постанові від 01.02.2023 у справі № 924/862/21, у постанові від 03.11.2023 у справі № 903/972/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20.

За таких обставин, враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги у повному обсязі, витрати, понесені Громадською спілкою "Український музичний альянс", по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 та за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі № 910/12523/18 відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "М Т І".

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М Т І" (бульвар Лесі Українки, 4, м. Київ, 01023, ідентифікаційний код - 13669756) на користь Громадської спілки "Український музичний альянс" (вул. Шовковична, буд. 10, офіс 28, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код - 31815383) 2 561 365 (два мільйона п`ятсот шістдесят одну тисячу триста шістдесят п`ять) грн 79 коп. відрахувань, 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн 49 коп. судового збору, 13 826 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн 85 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 74 923 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять три) грн 61 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.09.2023.

Суддя О.В. Мандриченко