ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 906/435/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Рибачок В.А.;

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22 (повний текст складено 09 червня 2023 року, суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко"

про стягнення 12 721 760 грн. (згідно заяви за вх. № г.с.01-44/1175/22 від 24.10.2022 про зміну предмету позову)

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Глорія" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" повернути насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795,11 тон заставною вартістю 9 223 276,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не дотримано умови договору відповідального зберігання №24-зб від 24 жовтня 2019 року, а саме: не повернуто позивачу товар за його вимогою.

24 жовтня 2022 року позивачем було подано до Господарського суду Житомирської області заяву (вх. №01-44/1175/22 від 24 жовтня 2022 року) про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просить суд стягнути з ТОВ "Цефей-Еко" на користь ПСП "Глорія" кошти у сумі 12 721 760 грн. за неповернення переданого на зберігання майна, а саме - насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795,11 т.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22 відмовлено в задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про стягнення 12 721 760 грн.

Вказане рішення мотивоване тим, що у разі відмови зберігача від повернення прийнятої на зберігання речі, поклажодавець не має права вимагати відшкодування її вартості, посилаючись на статті 950, 951 Цивільного кодексу України, а може вимагати саме повернення речі, оскільки такий обов`язок зберігача встановлено статтею 949 Цивільного кодексу України і він діє до одержання доказів втрати вказаної речі. Позивачем не надано доказів втрати (нестачі) або пошкодження відповідачем майна, переданого за договором зберігання №24-зб від 24 жовтня 2019 року, тобто відсутні докази наявності такого елементу правопорушення, як збитки.

Крім того, місцевий суд звернув увагу, що звернення ПСП "Глорія" з позовом про стягнення 12 721 760 грн. (згідно заяви за вх. №г.с.01-44/1175/22 від 24 жовтня 2022 року про зміну предмету позову), завданих втратою (нестачею) або пошкодженням речі, є передчасним.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ПСП "Глорія" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що у відповідності до підпункту 2.1.4 Договору відповідач зобов`язаний повернути майно апелянту за першою вимогою останнього. Апелянт письмово 06 червня 2022 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення 795,11 т соняшника у строк до 13 червня 2022 року (копія листа та доказів направлення знаходяться в матеріалах справи). Зазначений лист був отриманий відповідачем 16 червня 2022 року, про що свідчать відомості з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" щодо руху поштового відправлення з штрих-кодовим ідентифікатором 620 (знімок екрану знаходиться в матеріалах справи). Одночасно (06 червня 2022 року) зазначений лист також був направлений на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка значиться у відомостях ЄДР. Оскільки апелянт не отримав жодної відповіді від відповідача, апелянт звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив суд зобов`язати ТОВ "ЦЕФЕЙ-ЕКО" повернути ПСП "Глорія" насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795,11 тон заставною вартістю 9 223 276 грн. Натомість, відповідач у відзиві на позовну заяву від 23 вересня 2022 року просив суд відмовити у задоволенні позову апелянта про зобов`язання відповідача повернути насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795,11 тон вартістю 9 223 276,00 грн, оскільки відповідач станом на 23 вересня 2022 року не користується та не має доступу до приміщення, яке знаходиться за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, IT (4Г), та в якому зберігалося майно апелянта на виконання вимог Договору, що свідчить про те, що відповідач фактично не тримає майно у себе.

На переконання скаржника, суд не взяв до уваги принцип "Доктрини заборони суперечливої поведінки", що базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" ("ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці"), оскільки між запереченнями відповідача та його діями існує суперечлива поведінка, так, дії відповідача щодо залишення майна апелянта в приміщенні, яке знаходиться за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г), право доступу до якого він не має з 01 січня 2020 року до закінчення строку дії Договору в повній мірі свідчать саме про втрату відповідачем майна та спростовують всі його доводи і висновки про те, що відповідач лише фактично не тримає майно у себе.

Апелянт зауважує, що суд визначивши в рішенні, що кінцевою метою повинно бути повернення майна у володіння апелянта, не взяв до уваги того, що задоволення вимоги про зобов`язання повернути апелянту майно не призведе до відновлення порушеного речового права апелянта, оскільки факт того, що відповідач в порушення вимог Договору залишив майно за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г) після закінчення строку оренди (31 грудня 2019 року) частини будівлі коренесховища (літ. Б), площею 1005,2 кв.м, яке знаходилось за адресою: Рівненська обл., Гощанський район, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г), а Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРУВІС" не відповідає на запити позивача щодо наявності майна за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г), свідчить саме про те, що кінцева мета - повернення майна у володіння апелянта не буде досягнута, що потребуватиме додаткових засобів захисту, що не узгоджується з позицією Верховного суду, сформульованою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, що зводиться до того, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Листом №906/435/22/4447/23 від 07 липня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

21 липня 2023 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 липня 2023 року у справі №906/435/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на "13" вересня 2023 р. об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2. Запропоновано відповідачу надати колегії суддів через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту.

28 липня 2023 року від представника ТОВ "Цефей-Еко" - адвоката Оніщука Є.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

02 серпня 2023 року від відповідача - ТОВ "Цефей-Еко" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Відповідач вважає, що Господарський суд Житомирської області дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків (матеріальної шкоди) у заявленій до стягнення сумі, і передчасність позовної заяви з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Також, відповідач зазначає, що здійснюючи розрахунок загальної вартості майна, позивачем взято ціну в 16 000 грн. та кількість 795,11 тон переданого соняшника. Проте, визначаючи загальну вартість зерна, що перебувало на зберіганні, необхідно було враховувати строк зберігання такого майна і норми природних втрат зерна та продуктів його переробки при зберіганні на зернових складах, порядок розрахунку яких затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 12 червня 2019 року №316. У відповідності з висновком експерта №650 від 28 грудня 2022 року судово-товарознавчої експертизи по справі №906/435/22 ринкова вартість переданого ПСП "Глорія" на зберігання ТОВ "Цефей-Еко" згідно договору №24-зб відповідального зберігання від 24 жовтня 2019 року соняшника високоолеїнового першого класу врожаю 2019 року з урахуванням ПДВ на умовах поставки (передачі) FCA (самовивіз Покупця/ Власника) згідно правил Інкотермс 2010 зі складу зберігання, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка станом на 24 жовтня 2022 року враховуючи норми природних втрат зерна та продуктів його переробки при зберіганні на зернових складах та зернопереробних підприємствах складає 9 188 534 гривень з ПДВ.

28 серпня 2023 року від представника ПСП "Глорія" - адвоката Рибачок В.А. надійшла заява про участь в судовому засіданні по справі №906/435/22 в режимі відеконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку.

13 вересня 2023 року перед початком судового засідання від представника ТОВ "Цефей-Еко" - адвоката Оніщука Є.О. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, яке обгрунтоване тим, що цього ж дня о 11:00 представник ТОВ "Цефей-Еко" адвокат Оніщук Є.О. братиме участь в судовому засіданні Сьомого апеляційного адміністративного суду з розгляду справи №240/32474/22 як представник ТОВ "Цефей-Еко" безпосередньо в приміщенні суду. При цьому, судове засідання з розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у Житомирській області у справі №240/32474/22 мало відбутися ще 06 вересня 2023 року, але не відбулося, а наступне засідання без погодження дати та часу з представником ТОВ "Цефей-Еко" призначено на 13 вересня 2023 року о 11:00.

Крім того, 13 вересня 2023 року від ще одного представника ТОВ "Цефей-Еко" - адвоката Гарголь Віталія Віталійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання її матеріалів для ознайомлення та зняття фотокопій. Клопотання обгрунтоване тим, шо договір про надання правничої (правової) допомоги укладено 12 вересня 2023 року, а представник не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи до судового засідання.

Розглянувши подані клопотання про відкладення колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про таку участь як обов`язкову і в ухвалі про призначення судового засідання.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і в той же час учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

При цьому пунктом 2 частини 2 статті 42 ГПК України визначено обов`язок учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. В рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Посилання адвоката Гарголя Віталія Віталійовича у клопотанні про відкладення про необізнаність із матеріалами справи не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи, оскільки ТОВ "Цефей-Еко" представляв ще адвокат - Оніщук Є.О., доказів розірвання договору про надання правової допомоги з яким матеріали справи не містять.

ТОВ "Цефей-Еко" було завчасно повідомлене про судове засідання. Правова позиція викладена відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, відома суду та іншим учасникам процесу.

Ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 липня 2023 року у справі №906/435/22 про відкриття апеляційного провадження та призначення дати судового засідання на 13 вересня 2023 року була доставлена до електронної скриньки представника ТОВ "Цефей-Еко" - адвоката Оніщука Є.О. 28 липня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа /т.2, а.с.85, зворотня сторона/.

Щодо зайнятості адвоката Оніщука Є.О. у іншому судовому засіданні, то суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що Північно-західний апеляційний господарський суд, призначив розгляд даної справи на 13 вересня 2023 року ухвалою від 26 липня 2023 року, тобто раніше ніж Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №240/32474/22 (повістка про виклик від 06 вересня 2023 року), а надання переваги одним судовим засіданням перед іншими залежало виключно від волевиявлення заявника.

Крім того, колегією суддів береться до уваги та обставина, що обидва представники відповідача подали клопотання про відкладення саме в день судового засідання 13 вересня 2023 року, в той час як дата судового засідання була відома відповідачу ще 28 липня 2023 року.

Враховуючи викладене та строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів вважає, що відповідачу було створено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити явку свого представника в судове засідання. Отже, з огляду на викладене, обставини неможливості взяти участь в засіданні суду представників відповідача колегія суддів не може визнати поважними, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справах "Волчлі проти Франції", ТОВ "Фріда" проти України").

В судовому засіданні 13 вересня 2023 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представник позивача повністю підтримала вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача (апелянта), розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2019 року між Приватним сільськогосподарським підприємством "Глорія" (Поклажодавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (Зберігач/відповідач) укладено договір №24-зб /т.1, а.с. 7-8/, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, за документами, які є невід`ємною частиною цього договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає партіями на зберігання протягом строку цього договору насіння сої врожаю 2019 року та насіння соняшника високоолеїнового першого класу, надалі іменується "Майно" (пункт 1.1 договору).

Згідно пункту 1.2 договору зберігач здійснює зберігання Майна за наступною адресою: Рівненська область, Гощанський район, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г).

Зберігання Майна за цим Договором є безоплатним, строком до 04 червня 2020 року. На подальше зберігання Майна, встановлюється плата за зберігання, 10 000,00 грн. в місяць з ПДВ. Плата за зберігання здійснюється Поклажодавцем шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Зберігача (пункт 1.3. договору).

Пунктом 2 договору сторони погодили, що Зберігач зобов`язаний:

- вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання;

- зберігати майно окремо від інших речей, з дотриманням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна Поклажодавця.

- нести повну відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна Поклажодавця, переданого на зберігання Зберігачеві, у відповідності із цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від Поклажодавця та до моменту його повернення ПоклажодавцевІ.

- повернути майно Поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Відповідно до пункту 4.1 договору передача майна на відповідальне зберігання здійснюється за актом приймання-передачі майна, який є додатком до даного договору.

Також пунктом 4.2 договору сторони погодили, що зняття майна зі зберігання здійснюється в місці зберігання майна за актами приймання-передачі.

Згідно пункту 4.4 договору сторони проводять інвентаризацію майна Поклажодавця на складі Зберігача, результати якої оформляються сторонами Інвентаризаційною відомістю на майно.

У випадку розбіжності результатів інвентаризації з даними однієї зі сторін, сторони протягом 3 робочих днів проводять уточнену інвентаризацію і звіряння з даними, зазначеними в обліковій документації (актах інвентаризації попередніх періодів, актах приймання-передачі майна на зберігання і зняття зі зберігання, товарно-транспортних накладних) Зберігача і Поклажодавця. Після проведення зазначених заходів уповноважені представники сторін зобов`язані скласти відповідний акт про інвентаризацію товару (пункт 4.5 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (пункт 5.1.1 договору).

Згідно пункту 5.2 договору зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати Поклажодавцеві всі пов`язані з цим збитки.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині невиконання зобов`язань - до їх повного виконання (пункт 7.1 договору).

Також пунктом 7.6 договору передбачено, якщо будь-яка із сторін не заявить іншій стороні за 30 календарних днів до кінця строку дії договору про відмову від пролонгації, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах з дня, наступного за кінцевим днем діючого строку договору. Наступні пролонгації дії договору можуть відбуватись таким же чином.

Згідно з Актом приймання-передачі майна №1 від 06 листопада 2019 року /т.1, а.с. 9/ позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання сою перехідну врожаю 2019 року у кількості 430 тон, заставною вартістю 7 600 грн. з ПДВ за 1 тону (загальна заставна вартість майна 3 268 000,00 грн. з ПДВ).

У відповідності до Акта приймання-передачі майна №2 від 06 листопада 2019 року /т.1, а.с. 10/ позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання сонях врожаю 2019 року у кількості 393,88 тон, заставною вартістю 11 600,00 грн. з ПДВ за 1 тону (загальна заставна вартість майна 4 569 008 грн. з ПДВ).

Згідно Акта приймання-передачі майна №3 від 06 листопада 2019 року /т.1, а.с.11/ позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання сонях врожаю 2019 року у кількості 232,86 тон, заставною вартістю 11 600,00 грн. з ПДВ за 1 тону (загальна заставна вартість майна 2 701 176 грн. з ПДВ).

Також, 10 листопада 2019 року позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання сонях врожаю 2019 року у кількості 168,37 тон, заставною вартістю 11 600,00 грн. з ПДВ за 1 тону (загальна заставна вартість майна 1 953 092 грн. з ПДВ), що підтверджується Актом приймання-передачі майна №4 від 10 листопада 2019 року /т.1, а.с. 12/.

Враховуючи викладене відповідачу на відповідальне зберігання передано:

- 430 тон сої перехідної врожаю 2019 року заставною вартістю 3 268 000 грн. з ПДВ;

- 795,11 тон соняшнику врожаю 2019 року заставною вартістю 9 223 276 грн. з ПДВ.

Передача соняшника за місцем зберігання: Рівненська область, Гощанський район, с. Франівка, вул. Бригадна, 1Г (4Г) підтверджується також товарно-транспортними накладними, копії яких містяться у справі /т.1, а.с.13-25/.

06 червня 2022 року ПСП "Глорія" звернулося до відповідача з вимогою про повернення 795,11 т соняшника у строк до 13 червня 2022 року /т.1, а.с.26/. Зазначений лист отриманий відповідачем 16 червня 2022 року, про що свідчить трекінг з сайту УДППЗ "Укрпошта" поштового відправлення з ідентифікатором 620 /т.1, а.с.26-31/.

Також згадану вище вимогу про повернення насіння соняшника направлено на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, відповідач насіння соняшника позивачу не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відмову у позові. При цьому, суд зазначив, що у разі відмови зберігача від повернення прийнятої на зберігання речі, поклажодавець не має права вимагати відшкодування її вартості, посилаючись на статті 950, 951 Цивільного кодексу України, а може вимагати саме повернення речі, оскільки такий обов`язок зберігача встановлено статтею 949 Цивільного кодексу України і він діє до одержання доказів втрати вказаної речі. Позивачем не надано доказів втрати (нестачі) або пошкодження відповідачем майна, переданого за договором зберігання №24-зб від 24 жовтня 2019 року, тобто відсутні докази наявності такого елементу правопорушення, як збитки.

Крім того, місцевий суд звернув увагу, що звернення ПСП "Глорія" з позовом про стягнення 12 721 760 грн. (згідно заяви за вх. №г.с.01-44/1175/22 від 24 жовтня 2022 року про зміну предмету позову), завданих втратою (нестачею) або пошкодженням речі, є передчасним.

Однак, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським кодексом визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором зберігання

За приписами частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із статтею 937 Цивільного кодексу України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

У пунктах 4.1, 4.2 Договору Сторони визначили, що приймання майна на відповідальне зберігання та повернення (зняття зі зберігання) його з відповідального зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору. Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим Договором, його кількість, вартість та комплектність визначаються Сторонами у актах приймання-передачі.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що на виконання умов Договору, сторонами складено та підписано, зокрема, Акти приймання-передачі №№2, 3 від 06 листопада 2019 року та №4 від 10 листопада 2019 року, відповідно до яких відповідачу передано на зберігання 795,11 т. соняху врожаю 2019 року заставною вартістю 9 223 276 грн з ПДВ.

Строк дії Договору згідно із пунктом 7.1 - до 31 грудня 2019 року. Якщо будь-яка із Сторін не заявить іншій Стороні за 30 календарних днів до кінця строку дії Договору про відмову від пролонгації, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах з дня, наступного за кінцевим днем діючого строку Договору.

Наступні пролонгації дії Договору можуть відбуватись таким же чином (пункт 7.6 Договору).

Враховуючи відсутність заяв будь-якої із сторін про відмову від пролонгації, Договір не припинений і пролонгований на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

Згідно положень статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 938 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 Цивільного кодексу України).

Строк зберігання у Договорі не встановлений, однак як зазначалось вище, пунктом 2.1.4 Договору сторони передбачили, що зберігач зобов`язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Пунктом 2.1.4. Договору встановлено, що зберігач зобов`язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього протягом 15 діб.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (частини 1, 2 статті 949 Цивільного кодексу України).

06 червня 2022 року ПСП "Глорія" звернулося до відповідача з вимогою про повернення 795,11 т соняшника у строк до 13 червня 2022 року /т.1, а.с.26/. Зазначений лист отриманий відповідачем 16 червня 2022 року, про що свідчить трекінг з сайту УДППЗ "Укрпошта" поштового відправлення з ідентифікатором 620 /т.1, а.с.26-31/.

Також згадану вище вимогу про повернення насіння соняшника направлено на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, відповідач насіння соняшника позивачу не повернув як у строки передбачені пунктом 2.1.4 договору так і станом на момент розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків. У відповідності з приписами частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не повернув позивачу майно після пред`явлення вимоги про його повернення, має місце неправомірна поведінка відповідача.

За приписами частини 1 статті 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п. 5.2. Договору зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність

товару з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцю. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати поклажодавцю всі пов`язані з цим збитки.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 226 Господарського кодексу України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Можливість обрання певного визначеного варіанту правової поведінки є виключно правом поклажодавця, а не зберігача.

Вказаним спростовуються висновки місцевого суду та ТОВ "Цефей-Еко" щодо обрання позивачем неналежного способу захисту порушених прав.

Оскільки на вимогу позивача відповідач не повернув насіння соняшника високоолеїнового першого класу, позивачем обрано ефективний спосіб захисту порушених прав на відшкодування збитків, що є вартістю неповернутого відповідачем соняшника.

Подібні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 925/204/19, від 07 червня 2022 року у справі №904/7275/21.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що у діях ТОВ "Цефей-Еко" наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема:

- протиправна поведінка, яка полягає у неповерненні ПСП "Глорія" на його вимогу насіння соняшника, яке було передане на зберігання;

- безпосередньо завдані збитки, розмір яких підтверджений специфікацією №1 від 18 жовтня 2022 року до договору поставки №18/10/22-2594-В від 18 жовтня 2022 року, укладеного між ТОВ "Кривоозерський олійний завод Органік" та ПСП "Глорія", відповідно до пункту 2.1 якого ціна товару, що постачається згідно з договором на умовах СРТ (фрахт/перевезення оплачені до складу покупця), становить 17000 грн. за одну тону, з урахуванням ПДВ 14%. Крім цього, згідно з інформацією, розміщеною у мережі інтернет за посиланням http://tripoli.land/ua/podsolnechnik, ціни зернотрейдерів на соняшник станом на 24 жовтня 2022 року складають від 15500 грн. до 17000 грн. на умовах СРТ. Виходячи з наведеного, обгрунтованою є вартість насіння соняшника високоолеїнового першого класу розрахована позивачем виходячи з вартості 16000 грн. за одну тону на умовах СРТ, у зв`язку з чим вартість неповерненого ТОВ "Цефей-Еко" майна складає 12721760 грн;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками;

- вина відповідача, яка виражена у невиконанні вимоги позивача про повернення соняшника зі зберігання.

Помилкові є доводи ТОВ "Цефей-Еко" про те, що з огляду на договірний характер правовідносин протиправність поведінки відповідача можлива лише у разі невідповідності її умовам договору, оскільки відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, норма частини п`ятої статті 226 Господарського кодексу України прямо обумовлює право позивача вимагати відшкодування збитків у разі невиконання обов`язку повернути (передати) майно, що у даному випадку виник в силу закону. Отже протиправність поведінки полягає у неповерненні майна на вимогу замовника.

Частиною першою статті 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства. У даному випадку позивач при визначенні розміру збитків правильно виходив з вартості майна, що внаслідок порушення зобов`язання другою стороною не було повернуто позивачу на його вимогу за цінами, що склалися на таке майно на час звернення до суду.

А саме при визначенні розміру збитків позивач застосував вартість майна, яка є середньою з цінових позицій відображених на сайті зернотрейдерів - http://tripoli.land/ua/podsolnechnik станом на момент подання заяви про зміну предмету позову у справі №906/435/22.

Колегія суддів не бере до уваги ринкову вартість соняшника переданого ПСП "Глорія" на зберігання ТОВ "Цефей-Еко" визначену на підставі висновку експерта №650 від 28 грудня 2022 року судово-товарознавчої експертизи, яка була проведена на замовлення ТОВ "Цефей-Еко" у сумі 9188534 грн, оскільки спеціалістом було враховано умови договору щодо строку зберігання майна, норми природних втрат зерна та умови поставки (передачі) FCA (самовивіз Покупця/ Власника) згідно правил Інкотермс 2010. Апеляційний суд зауважує, що ця справа не стосується спору з приводу виконання договору зберігання в частині норм втрат зерна чи невиконанні ПСП "Глорія" умов щодо самовивозу переданого на зберігання майна. Вимога поклажодавця про повернення насіння соняшника, заявлена відповідно до статті 950 Цивільного кодексу України та статті 226 Господарського кодексу України, тобто на загальних підставах. ТОВ "Цефей-Еко" не було позбавлене можливості повернути зі зберігання отриманий соняшник, виконати умови договору щодо норм втрати зерна у порядку встановленому укладеним договором та вимагати у ПСП "Глорія" забрати зерно на умовах самовивозу. Однак, таких дій вчинено не було, що є підставою для відшкодування вартості такого майна на загальних підставах, по ринкових цінах на момент звернення до суду та без застосування умов договору, на які посилається ТОВ "Цефей-Еко".

Крім того, визначаючи вартість зерна експерт в висновку №650 від 28 грудня 2022 року застосовує ціну соняшнику високоолеїнового першого класу станом на 24 жовтня 2022 року у розмірі 11600 грн., що відповідає вартості соняшника у листопаді 2019 року згідно актів приймання-передачі майна при отриманні на зберігання, що є сумнівним враховуючи інфляційні та інші процеси в економіці країни.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ПСП "Глорія" про стягнення з ТОВ "Цефей-Еко" 12 721 760 грн.

Щодо заперечень, викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, про недоведеність втрати/пошкодження майна, суд зазначає наступне.

Судом зазначалося, що згідно з приписами частини п`ятої статті 226 ГК України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків. Можливість обрання певного визначеного варіанту правової поведінки є правом позивача.

Водночас суд враховує і поведінку відповідача, зокрема те, що первісно позивач звернувся з позовом про повернення насіння соняшника у кількості 795,11 т зі зберігання. Відповідач, у відзиві на позов /т.1 а.с. 71-73/ вказув, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не призведе до відновлення порушених прав, а також те, що ТОВ "Цефей-Еко" користувалося приміщенням, в якому зберігалося майно позивача, до 31.12.2019 та станом 01.01.2020, як і на 23 вересня 2022 року (звернення позивача до суду) даним майном не користується та не має доступу до приміщення, яке знаходиться за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, с. Франівка, вул. Бригадна, IT (4Г). Відсутність у відповідача відомостей про місцезнаходження майна переданого на зберігання свідчить про фактичну відсутність такого майна та неможливість його повернення.

Твердження відповідача, що доказом відсутності майна є акт інвентаризації, не береться судом до уваги, оскільки суперечить попередньому твердженню відповідача про втрату права користування на майно, в якому зберігалося насіння, що виключає можливість проведення такої інвентаризації.

Також відповідач у відзиві на апеляційну скаргу стверджуває, що зберігач, який здійснює зберігання після закінчення строку зберігання відповідає лише за наявності його умислу чи необережності. Натомість умовами договору передбачено право на його пролонгацію пункт 7.6 договору, жодної заяви про відмову від продовження договору в матеріали справи відповідачем не залучено, а відтак твердження про закінчення дії договору та терміну зберігання 31.12.2019 не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи ПСП "Глорія" знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Судові витрати у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 30 травня 2023 року у справі №906/435/22 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства "ГЛОРІЯ" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (вул. Шосейна, 5 А, с. Броники, Новоград Волинський р-н, Житомирська обл., 11772, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Глорія" (вул. О.Левади, 2, с. Кривчунка, Жашківський р-н, Черкаська обл., 19215, ) кошти у сумі 12 721 760 (дванадцять мільйонів сімсот двадцять одна тисяча сімсот шістдесят) грн. за неповернення переданого на зберігання майна /насіння соняшника високоолеїнового першого класу у кількості 795, 11 тон/, 190826,40 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 286239,60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/435/22 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "25" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.