РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2023Справа № 910/279/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод»
доАкціонерного товариства «Універсал банк»
проскасування рішення
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники сторін:

від позивача Судницин Ф.С.
від відповідача Клочко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Винзавод» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Універсал банк», в якому просить суд скасувати рішення відповідача () про відмову від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) з позивачем (0).

Позовні вимоги мотивовані тим, що вимоги законодавства щодо обов`язку подання юридичними особами відомостей про кінцевого бенефіціарного власника взагалі не застосовуються на час воєнного стану, відтак, відповідач прийняв незаконне рішення щодо відмови від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) з позивачем та незаконно припинив зобов`язання за договором банківського обслуговування/банківського рахунку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2023 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод» було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод» про забезпечення позову.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 відкрито провадження у справі №910/279/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.03.2023.

24.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує. Відповідач зазначає, що на виконання вимог законодавства в сфері проведення фінансового моніторингу та згідно положень укладеного між сторонами договору відповідачем проаналізовано діяльність позивача. Надані позивачем відповідачу документи для здійснення належної перевірки не дали змогу банку встановити кінцевого бенефіціарного власника позивача або йог відсутність. Як наслідок, для уникнення ймовірності участі банку у проведенні фінансових операцій, характер або наслідки яких дають підстави вважати, що вони можуть бути використані для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, банком було прийнято рішення про припинення ділових відносин з позивачем. Відповідач вважає, що норма, на яку посилається позивач (п.4 розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення») не стосується правовідносин, наявних в рамках даної справи, оскільки в зазначеній нормі мова йдеться про обов`язкове подання відомостей про кінцевого бенефіціарного власника та структури власності при вчиненні реєстраційних дій державним реєстратором.

01.03.2023 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 01.03.2023 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, встановлено строк на подання відповіді на відзив до 16.03.2023, строк для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив та оголошено перерву до 06.04.2023.

17.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечив.

06.04.2023 від позивача надійшло чергове клопотання про витребування доказів у Акціонерного товариства «Універсал банк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2023 поновлено позивачу строк на подання клопотання про витребування доказів; задоволено клопотання позивача про витребування доказів; витребувано у Акціонерного товариства «Універсал банк» інформацію про процедуру розгляду Акціонерним товариством «Універсал банк» та прийняття уповноваженими працівниками банку рішень про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин, а також їх документування; інформацію про порядок інформування Акціонерним товариством «Універсал банк» клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин; висновок Акціонерного товариства «Універсал банк» з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин з позивачем (із посиланням на конкретні абзаци, пункти і частини статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»); рішення про відмову Акціонерного товариства «Універсал банк» від встановлення (підтримання) ділових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод» та докази наявності відповідних повноважень у особи/осіб, яка/які прийняли таке рішення, щодо такої відмови; відкладено підготовче засідання у справі на 03.05.2023.

02.05.2023 позивачем подані документи на виконання вимог ухвали суду.

У підготовчому засіданні 03.05.2023 оголошувалася перерва до 11.05.2023.

11.05.2023 від позивача надійшло повторне клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 повторно в порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у позивача докази наявності відповідних повноважень у особи/осіб, яка/які прийняли рішення про відмову Акціонерного товариства «Універсал банк» від встановлення (підтримання) ділових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод»; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.06.2023.

25.05.2023 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У підготовчому засіданні 01.06.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.07.2023.

Судове засідання, призначене на 19.07.2023, було відкладено на 23.08.2023, про що позивача повідомлено відповідною ухвалою.

У судовому засіданні 23.08.2023 оголошувалася перерва до 31.08.2023.

Представник позивача у судове засідання 31.08.2023 з`явився, позов підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 31.08.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «Універсал банк» (надалі - банк), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод» (клієнт) було укладено договір банківського рахунку №010796557 (надалі - договір), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний (-і) рахунок (-и) (далі - «рахунок(-и)») у національній та/або іноземній валюті та зобов`язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта і надавати послуги з купівлі, продажу або обміну іноземної валюти, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України, в т.ч. нормативно-правових актів Національного банку України (надалі - НБУ), а клієнт зобов`язується сплачувати банку плату за надані послуги відповідно до діючих тарифів банку.

08.04.2016 та 11.04.2016 між сторонами були укладені додаткові договори до договору.

У відповідності до довідки про відкриття рахунку (додаток №1 до договору) відповідно до умов п.2.1 договору банк відкрив клієнту такий рахунок: номер балансового рахунку 9027, тип рахунку поточний, внутрішній номер рахунку в системі Інтернет-Банкінг 1429027, валюта рахунку UAH, дата відкриття рахунку 08.04.2016.

Відповідно до п.1.3 договору рахунок (-и) клієнта закривається (-ються) на підставах, передбачених чинним законодавством України, внутрішніми нормативними документами банку та цим договором.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір укладений на невизначений строк, набирає чинності з дня його підписання обома сторонами; дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, визначених чинним законодавством України та/або цим договором.

Підпунктом 3.1.5 договору передбачено, що банк має право відмовити в здійсненні/забезпеченні розрахункових та/або касових операцій клієнта у випадках, передбачених договором, та/або при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом законодавства України, банківських правил оформлення платіжних інструментів та/або у випадку виникнення сумнівів у дійсності розрахунково-касових документів та законності проведення операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та/або у разі ненадання клієнтом витребуваних банком документів або відомостей, необхідних для з`ясування особи, суті діяльності, фінансового стану клієнта, або навмисного надання неправдивих відомостей про себе.

Відповідно до п.п.3.1.11 договору банк має право вимагати від клієнта надання документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності, фінансового стану; у випадку ненадання клієнтом витребуваних банком необхідних документів або відомостей, або навмисного надання неправдивих відомостей про себе, банк має право відмовити клієнту в його обслуговуванні за цим договором.

Більш того, у п.8.3 договору передбачено можливість розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін.

Згідно з п.8.4 договору у разі наявності підстав, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, банк має право вимагати розірвання договору та/або відмовитись від договору та закрити рахунок (-и) клієнта, про що клієнту надсилається відповідне повідомлення не менш ніж за десять календарних днів до дати розірвання договору.

Листом від 27.12.2022 №047/280 банк повідомив клієнта про прийняття Акціонерним товариством «Універсал банк» рішення про відмову від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод» з 06.01.2023 на підставі абз.3 ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст.1075 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим банк вказав на припинення своїх зобов`язань за договором та його розірвання.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначає, що рішення банку про відмову від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) є незаконним, оскільки, як вказує позивач, під час воєнного стану не застосовуються вимоги законодавства щодо обов`язку подання відомостей про кінцевого бенефіціарного власника.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що оскаржуване рішення прийнято ним у порядку реалізації банком права на відмову від встановлення (підтримання) договірних відносин з урахуванням приписів ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та вимог Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.2 ст.1075 Цивільного кодексу України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 4 ст.1075 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину) визначено, що банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі: відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, зокрема, забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків; здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями).

У п.34 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що належна перевірка - заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.

За приписами ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Згідно з абз.7 п.4 розділу I Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65 (надалі - Положення) (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину) КБВ - кінцевий бенефіціарний власник.

Банк з метою належної організації внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу вживає, зокрема, таких заходів: розробляє та здійснює заходи з НПК з метою розуміння суті діяльності клієнта, мети та очікуваного характеру ділових відносин з ним, що дає змогу банку бути впевненим, що фінансові операції клієнта відповідають наявній в банку інформації про нього, його бізнес, ризик-профіль, уключаючи у разі потреби джерела походження його коштів/статків, встановлення КБВ для оперативного виявлення незвичайної поведінки та підозрілих фінансових операцій (діяльності) (абз.17 п.7 розділу I Положення).

Відсутність належної системи виявлення КБВ клієнтів є однією з ознак неналежної системи управління ризиками (абз.9 п.74 розділу ІV Положення).

Пунктом 3 додатку №1 до Положення передбачено, що встановлення КБВ та верифікація його особи здійснюється банком у порядку, визначеному в додатку №4 до Положення.

За змістом додатку №4 до Положення банк зобов`язаний під час здійснення НПК:

1) установити КБВ клієнта або факт його (їх) відсутності, у тому числі отримати структуру власності юридичної особи з метою її розуміння;

2) установити дані, що дають змогу встановити КБВ [прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, країну громадянства та постійного місця проживання, дату народження, характер та міру (рівень, ступінь, частку) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу)];

3) ужити заходів з верифікації особи КБВ (у разі наявності КБВ).

Банк з метою встановлення КБВ зобов`язаний:

1) витребувати та отримати від клієнта - юридичної особи структуру власності такого клієнта;

2) установити щодо трасту або іншого подібного правового утворення відомості про засновників, довірчих власників, захисників (у разі наявності), вигодоодержувачів (вигодонабувачів) або групу вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також про будь-яких інших фізичних осіб, які здійснюють вирішальний вплив на діяльність трасту або іншого подібного правового утворення (у тому числі через ланцюг контролю/володіння).

Щодо трастів та інших подібних правових утворень, вигодоодержувачі (вигодонабувачі) яких характеризуються певними ознаками або класом, встановлюється інформація про таких вигодоодержувачів (вигодонабувачів), яка б дала змогу встановити їх особу в момент виплати чи реалізації ними належних їм прав;

3) ужити належних заходів для перевірки достовірності інформації щодо КБВ та пересвідчитися, що він знає, хто є КБВ (за його наявності), уживаючи обґрунтованих заходів для розуміння права власності (контролю) та структури власності.

Банк для встановлення та верифікації особи КБВ має право використовувати дані, що містяться в офіційних документах, офіційних та/або інших відкритих джерелах, зокрема в іноземних державних реєстрах, подібних до ЄДР. Банк також може використовувати інформацію, отриману від клієнта, уживаючи необхідних заходів із перевірки отриманої інформації за допомогою інших джерел.

Банк під час встановлення КБВ клієнта не повинен покладатися виключно на ЄДР, крім випадків прямо визначених Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу.

Вимоги щодо встановлення КБВ банк виконує з використанням ризик-орієнтованого підходу, ураховуючи виявлені критерії ризиків. Водночас обсяг дій банку зі збору необхідної інформації та глибина аналізу отриманої інформації мають бути пропорційні виявленим ризикам, зокрема складності структури власності юридичної особи. У будь-якому разі банк має вжити заходів, достатніх для того, щоб бути впевненим, що він знає, хто є КБВ (або що КБВ відсутній), та для отримання розуміння права власності (контролю) та структури власності.

Відповідно до п.2 додатку 6 до Положення ПЗНП здійснюються банком до встановлення ділових відносин із клієнтом (проведення фінансової операції без встановлення ділових відносин) під час проведення моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, та актуалізації банком даних щодо клієнта.

У п.4 додатку 6 до Положення під час здійснення ПЗНП банк обирає вид необхідного до вжиття заходу залежно від виявлених ризиків, притаманних діловим відносинам (фінансовій операції без встановлення ділових відносин) із клієнтом, та що є пропорційним таким ризикам. Такими заходами, зокрема, можуть бути: установлення осіб, які здійснюють прямий та/або непрямий вирішальний вплив шляхом володіння часткою, меншою, ніж 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи; з`ясування джерел статків (багатства) та/або джерел коштів, пов`язаних із фінансовими операціями, клієнта/КБВ клієнта; пошук інформації у відкритих джерелах щодо наявності кримінальних проваджень стосовно клієнта, його представників, КБВ; з`ясування наявності в клієнта юридичних та економічних зв`язків з іншими клієнтами банку (зокрема клієнтів, які мають спільного КБВ/керівника/представника з клієнтом) та їх суті/ролі в такій групі.

Відповідно до п.5 додатку №6 до Положення банк самостійно визначає види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення ПЗНП.

За приписами п.1 додатку №12 до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.п.21, 23 розділу ІІІ Положення рада банку визначає та затверджує загальні принципи банку щодо дотримання вимог законодавства України з питань ПВК/ФТ в окремому внутрішньому документі у вигляді політики (далі - політика банку з питань ПВК/ФТ). Банк, дотримуючись визначеної радою банку політики у сфері ПВК/ФТ, розробляє та затверджує внутрішні документи з метою виконання вимог законодавства України у сфері ПВК/ФТ, які повинні містити дієві ризик-орієнтовані процедури, порядки, достатні для належної організації та функціонування внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу, функціонування належної системи управління ризиками ВК/ФТ.

З положень п.26 розділу ІІІ Положення слідує, що внутрішні документи банку з питань ПВК/ФТ принаймні мають містити: порядок дій, який забезпечує здійснення всіх заходів з НПК (зокрема заходів з ідентифікації та верифікації, встановлення КБВ, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, актуалізації даних про клієнта); порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин/відкриття рахунку (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом про ПВК/ФТ.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням правління Акціонерного товариства «Універсал банк», протокол №45 від 17.11.2021, затверджено Програму належної перевірки клієнтів Акціонерного товариства «Універсал банк» (надалі-Програма), яка була чинною станом на момент вчинення оскаржуваного правочину.

За змістом п.8.2 Програми банк зобов`язаний відмовити клієнту в обслуговуванні на підставі ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у випадку: коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим; ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів чи відомостей, необхідних для здійснення належної перевірки клієнта; якщо у банка виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику; встановлення факту подання клієнтом чи його представником банку недостовірної інформації; виявлення, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим; подання інформації з метою введення банку в оману.

Як пояснив відповідач, Акціонерним товариством «Універсал банк» на виконання вимог законодавства в сфері проведення фінансового моніторингу було проаналізовано діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод»; за результатами перевірки, зокрема, внаслідок того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод» надано документи, відповідно до яких неможливо встановити реального кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність, а також внаслідок наявності сумнівних правочинів, клієнту додатково було надіслано запит щодо надання ним додаткових документів/інформації.

Проте, як зазначає відповідач, фактично клієнтом не надано необхідних документів/відомостей для встановлення реального кінцевого бенефіціарного власника та не підтверджено його відсутність, внаслідок чого наявні підозри, що позивач приховує інформацію щодо кінцевих бенефіціарних власників, не охоче надає запитувані документи, в поясненнях зазначає, що нерезиденти мають по одному акціонеру. При цьому, відповідач вказує, що економічна доцільність дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод» не зрозуміла.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу пояснення, в яких вказував, зокрема, на те, що він не має інформації стосовно будь-якого зв`язку між дарувальником та обдарованим, оскільки встановлення юридичного факту зв`язку між юридичними особами є компетенцією суду; вказував, що Товариствоа з обмеженою відповідальністю «Винзавод» не є акціонером юридичних осіб - Компанії «НІКО ЛТД» та Компанії ППМІТ ІНК, а тому не має права вимагати з них виписки про рахунки, фінансову звітність, податкову звітність тощо; вказав, що реєстр акціонерів відсутній, оскільки дані юридичні особи мають по одному акціонеру.

Листом від 08.12.2022 №047/255 банк повідомляв позивача, що з наданих ним документів щодо структури власності банк не має розуміння структури власності, наявність/відсутність власників/учасників по нерезидентам - власникам та їх впливу на компанію/вигодонабувача. У зв`язку з цим банк просив клієнта протягом 3 днів з дати отримання запиту надати до банку:

1) документи щодо переліку учасників/власників/акціонерів по нерезидентам (сертифікат акцій/реєстри акціонерів чи інший документ, що є підтвердженням власності акцій ФО) Компанії «НІКО ЛТД», Компанії ППМІТ ІНК для розуміння структури власності, впливу на компанії/вигодоотримувача;

2) документи, що є підтвердженням кількості акцій у акціонерів;

3) договір дарування частки в статутному капіталі від 08.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу;

4) пояснення зв`язку між дарувальником Бауманн Просессінг Гмбх.корп. та обдарованим ППМІТ ІНК відповідно до договору дарування частки в статутному капіталі від 08.07.2020;

5) документ, на підставі якого компанія «НІКО ЛТД» стала власником частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод» у розмірі 50%.

Проте, доказів надання банку запитуваних документів (окрім вищевказаного договору дарування, факт отримання якого відповідачем визнається) позивач суду не надав.

Відповідно до висновку Акціонерного товариства «Універсал банк» щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Винзавод», складеного відповідальним працівником банку з фінансового моніторингу, надані до банку документи/відомості для здійснення належної перевірки не дають змоги банку встановити реального кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутність:

- неодноразова зміна власників, в тому числі через договір дарування часток статутного капіталу в юридичній особі, статутний капітал якої складає 66,950 млн.грн (всі власники юридичної особи зареєстровані в високо-ризикових країнах); остання зміна власників на підставі договору дарування, де зв`язок між дарувальником та обдарованим не з`ясований; підозра, що зміна власників здійснюється з метою приховування реального кінцевого бенефіціарного власника;

- клієнт не розкриває свого реального кінцевого бенефіціарного власника;

- наявна негативна інформація щодо зміни попередніх власників.

Отже, як свідчать обставини справи, банк припинив договірні відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договору, здійснюючи свої функції суб`єкта первинного фінансового моніторингу, покладені на нього Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Суд відхиляє посилання позивача на положення п.81 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» №209 від 06.03.2022 (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину), в якому зазначено, що вимоги законодавства щодо обов`язку подання відомостей про кінцевого бенефіціарного власника відповідно до п.4 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також щодо обов`язку підтвердження відомостей про кінцевого бенефіціарного власника відповідно до ст.17-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не застосовуються, у зв`язку з тим, що зазначена норма стосується обов`язкового подання та оновлення актуальних відомостей про кінцевого бенефіціарного власника та структури власності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при вчиненні суб`єктами державної реєстрації реєстраційних дій, а не правовідносин сторін у спорі, що розглядається.

Оскільки приписи ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (як спеціальний закон) зобов`язують банк відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами у разі ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей, в тому числі шляхом розірвання договорів, доводи позивача про наявність підстав для скасування рішення банку про відмову від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Винзавод» є безпідставними.

Оскільки в ході розгляду справи позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.09.2023

Суддя Ю.М. Смирнова