ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" вересня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/1542/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., при секретарі судового засідання Боднарук І.В. розглянувши в судовому засіданні справу № 916/1542/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ"; (65005, м. Одеса, вул.Бугаївська,21, оф.508/2, ) Е-пошта:

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" (67668, Одеська область, Біляївський район, село Великий Дальник вул. Маяцька, 26, ) Е-пошта:

про стягнення 280 741,90 грн.

Представники:

Від позивача: Бурда Т.С., за ордером;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" ( , 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд.21, оф. 508/2) просить Господарський суд Одеської області прийняти рішення, яким стягнути на його користь з Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" селекційно-генетичного інституту- національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" ( , 67668, Одеська обл., Біляївський р-н, с. Великий Дальник, вул. Маяцька, 26) заборгованість в сумі 280 741,90 грн. (Двісті вісімдесят тисяч сімсот сорок одна гривня 90 копійок).

Позовні вимоги мотивано невиконанням відповідачем умов договору поставки № 22042901 від 29.04.2022р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.04.2023 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1542/23 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 18.09.2023 року.

15.05.2023 за вх. ГСОО №15999/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

29.04.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (Постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" (Покупець) був укладений договір поставки №22042901, за умовами якого Продавець зобов`язаний передати у власність, а Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити вартість переданого товару.

Відповідно до пункту 2.1. договору, на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передавати у власність Покупця товар, перелік та кількість якого зазначений в Додатках або видаткових накладних до Договору тощо , а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість зазначеного товару на умовах та в строки, які зазначені в специфікації.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що Покупець зобов`язаний забезпечити прийняття товару, на умовах визначених договором та відповідними додатками та розрахуватися за товар у повному обсязі.

Оплата товару здійснюється Покупцем за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в строу до 31.12.2022 року, якщо інше не передбачено відповідним Додатком № 1 до Договору (п.4.1 договору).

Згідно п. 1 Специфікації від 29.04.2022 року № 22042901 до Договору Постачальник передає у власність, а Покупець приймає та оплачує наступний товар - насіння гібриду кукурудзи MA Mas_20/F STANDARD D150, 86 міш., ціна з ПДВ, грн./т - 2650,50 грн., загальна сума разом з ПДВ - 214 690, 50 грн.

Відповідно до п. 5 Специфікації до Договору товар потсавляється на умовах постачання Постачальником протягом 3 робочих днів зі складу Постачальника, що розташований за адресою : 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, офіс 508/2 на адресу Покупця : 67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Маяцька, буд. 26. За рахунок Постачальника на адресу Покупця 29.04.2022 року було здійснено поставку товару.

Позивач вказує, що на виконання умов договору здійснив одноразово поставку, що підтверджується видатковою накладною від 29.04.2022 року № 22042901, Актом прйимання-передачі виконаних робіт від 29.04.2022 року № 22042901. Зауважень та заперечень під час поставки товару з боку покупця не виявлено.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 214 690, 50 грн.

Крім того між сторонами був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків №22042901, згідно якого станом на 31.12.2019 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 214 690, 50 грн.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу пеню в сумі 27 939,17 грн., штраф за прострочення здійснення розрахунку за товар у сумі 10 % від невиконаного зобовязання в сумі 21 469, 05 грн., інфляційні витрати в сумі 3 232, 38 грн. та 24% річних в сумі 13 410,80 грн

Отже, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №22042901 від 31.12.2022 року стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (Постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" (Покупець) був укладений договір поставки №22042901, за умовами якого Продавець зобов`язаний передати у власність, а Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити вартість переданого товару.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата товару здійснюється Покупцем за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в строу до 31.12.2022 року, якщо інше не передбачено відповідним Додатком № 1 до Договору (п.4.1 договору).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору здійснив одноразово поставку, що підтверджується видатковою накладною від 29.04.2022 року № 22042901, Актом прйимання-передачі виконаних робіт від 29.04.2022 року № 22042901. Зауважень та заперечень під час поставки товару з боку покупця не виявлено.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 214 690, 50 грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в сумі 214 690, 50 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором поставки №22042901 від 29.04.2022р, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 27 939,17 грн. та штрафу 10% в сумі 21 469, 05 грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до п. 5.2. Договору за прострочення здійснення розрахунку за товар Покупець зобовязаний сплатити на користь Постачальника штраф у сумі 10%.

Згідно п. 5.2.1. Договору передбачено, що за прострочення здійснення розрахунку за товар Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Розглянувши здійснені позивачем розрахунки штрафу та пені, господарський суд відзначає їх правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" в частині стягнення з відповідача штрафу 10% в розмірі 10 740грн. та пені в сумі 27 939,17 грн. за порушення грошових зобов`язань за договором поставки №22042901 від 29.04.2022р.підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано 24 відсотки річних в розмірі 13 410,80грн. та інфляційних витрат в сумі 3 232,38грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок 24 відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" 24 відсотків річних в сумі 13 410,80грн. та інфляційних витрат в сумі 3 232,38 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Відповідач вказує на наявність форс-мажорних обставин внаслідок військової агресії Російської Федерації а введення з 24.02.2022р. в Україні воєнного стану суд зазначає наступне.

Відповідно до ч 2.ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Касаційний господарський суд в постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 зазначив, що "форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку".

Відтак, керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди виходять з того, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. При цьому суди звертають увагу на наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, безвідносно до змісту Листа ТПП.

Згідно п. 3.1.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Разом з тим відповідачем окрім зазначення про наявність форс-мажорні обстави жодними доказами не довела що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Також відповідачем у відзиві на позов зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів факту понесення інфляційних витрат, права нарахування З % річних та пені за Договорами. Суд відповідні посилання оцінює критично з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив вико нання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відш кодуванні матеріальних втрат Позивача від знецінення коштів внаслідок інфляцій них процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо ін ший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майно вого права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Право на нарахування пені узгодили в п. 5.2.1. Договору, якими визначено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань відпові дач на вимогу позивача сплачує пеню, яка нараховується від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за весь час прострочення.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, офіс 508/2, ) до Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" (67668, Одеська область, Біляївський район, село Великий Дальник вул. Маяцька, 26, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення" (67668, Одеська область, Біляївський район, село Великий Дальник вул. Маяцька, 26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, офіс 508/2, ) заборгованість за Договором поставки № 22042901 від 29.04.2022р. в розмірі 214 690 (Двісті чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 50 коп., пеню в розмірі 27 939 (Двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 17 коп., штраф 10% в розмірі 21 469 (Двадцять одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять) грн. 05 коп., 24% річних в розмірі 13 410 (Тринадцять тисяч чотириста десять) грн. 80 коп., інфляційні в розмірі 3 232 (Три тисячі двісті тридцять дві) грн. 38 коп. та судовий збір в сумі 4 211 (Чотири тисячі двісті одинадцять) грн. 13 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 вересня 2023 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна