ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/714/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.09.2023 у справі №910/714/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023, повний текст якого складений 02.06.2023

у справі № 910/714/22 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Приватного підприємства «Транс Логістик»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 21 985,52 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

до Приватного підприємства «Транс Логістик»

про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту недійсним в частині

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 7 290,03 грн., 3 % річних в сумі 3 412,39 грн. та інфляційних втрат в сумі 11 283,1 грн., які нараховані на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання по виплаті страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 за збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу MAN TGS 19.400, державний номер НОМЕР_1 , право на стягнення якого (страхового відшкодування) встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 30.01.2021.

Також у позові позивач навів попередній розрахунок витрат на правову допомогу (10 000,00 грн.), а під час розгляду справи подав до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача вартість послуг, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги, в сумі 8 000,00 грн.

Зустрічний позов заявлено про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що невиконання ПП «Транс Логістик» обов`язків, передбачених Правилами добровільного страхування наземного транспорту, та внаслідок цього не складення акту огляду спірного транспортного засобу, свідчить про невідповідність укладеного сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, державний номер НОМЕР_1 вимогам ст.ст. 6 16, Закону України «Про страхування».

У відзиві на зустрічну позовну заяву ПП «Транс Логістик» проти його задоволення заперечило, пославшись на те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подаючи зустрічний позов у даній справі, фактично намагається переглянути висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.11.2021 року у справі №910/4224/21, якими встановлено обставини з приводу виконання сторонами умов спірного договору.

У додаткових поясненнях до зустрічної позовної заяви ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» наголосило тому, що:

- ним внаслідок укладення спірного договору було отримано збиток без урахування сплаченого податку та адміністративних витрат на ведення справ в сумі 5 720 935,69 грн.;

- дії ПП «Транс Логістик» як під час укладення вказаного договору, так і під час його реалізації були недобросовісними, у зв`язку з чим спірний договір був достроково розірваний;

- однією з головних умов укладення такого виду договорів є обов`язкове проведення перед або під час страхування огляду ТЗ, який передається у страхування, втім вона виконана не була і ПП «Транс Логістик» не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування факту укладення договору страхування із порушенням порядку та умов, передбачених Правилами страхування, та, як наслідок, не відповідності такого договору вимогам закону, а визначення страхової суми не є доказом проведення огляду спірного ТЗ.

У письмових поясненнях (запереченнях) на позов в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечило проти первісного позову, пославшись на наступне:

- враховуючи те, що ПП «Транс Логістик» не виконав визначені розділом 13 частини ІІ договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 обов`язки, а саме не надав ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» довідки компетентних органів та судового рішення, пов`язаних з спірною ДТП, у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обов`язку щодо прийняття рішення про виплату (складення страхового акту) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/4224/21, тобто отриманням ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» постанови Верховного Суду від 30.11.2021, а саме до 13.12.2021, не виникло та, відповідно, до вказаної дати не розпочав перебіг встановленого спірним договором строку для виплати страхового відшкодування (14 днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування - примітка суду). Так як страхове відшкодування було ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплачено 05.01.2022, строк, передбачений пп. 11.4.11 спірного договору для сплати страхового відшкодування був пропущений на 8 днів;

- з огляду на невідповідність спірного договору в оскаржуваній частині положенням чинного законодавства, обов`язок щодо сплати заявлених до стягнення сум відсутній.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», окрім доводів, які наведені вище, зазначило про те, що:

- правові висновки щодо застосування норм права у справі №910/4224/21 не можуть мати преюдиційного значення при розгляді даного позову про визнання договору страхування частково недійсним, оскільки доказова база та правовідносини сторін у справі №910/4224/21 та у даній справі №910/714/22 різні;

- ПП «Транс Логістик» не доведено обставин на спростування доводів ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в частині укладання договору страхування не у відповідності до Правил страхування та як наслідок його невідповідності вимогам статей 6, 16 Закону України «Про страхування»;

- ПП «Транс Логістик» завідомо поставило ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у невигідне становище, не надавши при укладанні договору страхування всієї необхідної для оцінки ризику страховика інформації про об`єкт страхування, що свідчить про невиконання ПП «Транс Логістик» вимог статті 21 Закону України «Про страхування» та про навмисні дії страхувальника на завдання матеріальної шкоди страховику;

У відповіді на відзив на позовну заяву про стягнення пені, інфляції та процентів річних ПП «Транс Логістик» зазначило про безпідставність доводів страховика щодо неотримання останнім всіх необхідних документів, визначених у розділі 13 договору страхування, адже надана ним при розгляді справи №910/4224/21 відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування (лист вих.. № 1959 від 22.12.2020) свідчить про наявність у страхової компанії відповідних документів.

У додаткових поясненнях ПП «Транс Логістик» зазначило про те, що на його думку, при складанні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» листа-відмови у виплаті страхового відшкодування №1959 від 22.12.2020 останнім було допущено описку стосовно дати такого листа, але дану обставину має уточнити саме ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

У додаткових поясненнях ПП «Транс Логістик» зазначило про те, що починаючи з дати дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.12.2020, ПП «Транс Логістик» не отримувало від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» будь-яких повідомлень про відмову у виплаті страхового відшкодування, а тому воно не може надати суду оригінал листа-відмови №1959 від 22.12.2020.

При цьому, ПП «Транс Логістик» подало клопотання про витребування матеріалів справи №910/4224/21 для огляду наявного в даній справі листа-відмови у виплаті страхового відшкодування у задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою від 24.03.202.

31.03.2023 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надано до матеріалів справи копію страхової справи за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування спірного транспортного засобу, яку судом першої інстанції залучено до матеріалів справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22:

- первісний позов задоволено частково; до стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» присуджено пеню у розмірі 5 852,39 грн., 3% річних у розмірі 3 043,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 715,11 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 987,32 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.; в іншій частині первісного позову відмовлено.

- в задоволенні зустрічного відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, з огляду на поведінку сторін щодо процедури укладання договору страхування (додатку № 32 до договору страхування) та враховуючи те, що Правила страхування надають страховику право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням договору, а чинне законодавство, в тому числі, пункт 2.3 вказаних Правил не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування без пояснення причин, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду, відсутність акту огляду спірного транспортного засобу не зумовлює недійсність договору страхування в частині страхування вказаного транспортного засобу (додаток №32 до договору страхування) та не є тією обставиною, яку згідно з законом визначено як підставу недійсності оспорюваного договору.

При цьому суд першої інстанції зазначив про те, що посилання ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на умисні дії страхувальника та заздалегідь розраховану недобросовісну поведінку в частині не укладання актів огляду транспортних засобів при укладанні договору, на переконання суду, є виключно припущенням сторони та не підтверджується належними доказами.

Розглядаючи первісний позов суд першої інстанції встановив, що судовими рішеннями у справі № 10/4224/21, які є преюдиційними для цієї справи, визнано відмову страховика ПрАТ «УПСК» у здійсненні виплати страхового відшкодування лише з причин відсутності акту огляду ТЗ неправомірною та такою, що суперечить добросовісній поведінці страхової компанії, а також визнано розмір та обґрунтованість грошових вимог ПП «Транс Логістик» в сумі 109 544,72 грн. страхового відшкодування до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Водночас при визначені строку виконання такого обов`язку суд першої інстанції виходив з наступного:

- за умовами п. 11.4.9 спірного договору страхування страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини II цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків;

- з матеріалів справи вбачається, що страхова компанія відмовила ПП «Транс Логістик» у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності акту огляду транспортного засобу при укладанні договору страхування листом №1959 з зазначенням його дати 22.12.2020, проте, з урахуванням дати скоєння спірної ДТП (30.12.2020) та дати звернення ПП «Транс Логістик» до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку (30.12.2020), при складанні останнім листа №1959 від 22.12.2020 про відмову у виплаті страхового відшкодування мала місце технічна описка стосовно дати складання вказаного листа, а саме - 22.12.2020, так як така дата передує даті події, на підставі якої у ПП «Транс Логістик» виникло право грошової вимоги до відповідача за первісним позовом;

- в свою чергу сторонами у справі не було надано до матеріалів справи оригінал вказаного листа №1959 від 22.12.2020 та у витребуваній протокольною ухвалою суду від 24.03.2023 страховій справі за подією, яка мала місце 30.12.2020 в с. Копилів по вул. Індустріальна 6 із забезпеченим ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором добровільного страхування транспортним засобом MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , зазначений лист №1959 від 22.12.2020 також відсутній;

- отже, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких письмових пояснень з боку ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стосовно дати складання листа-відмови №1959, з урахуванням положень пункту 11.4.9 договору страхування щодо обов`язку страховика прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, датою вказаного листа №1959 про відмову у виплаті страхового відшкодування слід вважати 11.01.2021, виходячи з того, що страховиком було отримано від страхувальника заяву-повідомлення про настання страхового випадку 30.12.2020, заяву про виплату страхового відшкодування від 30.12.2020, протокол про адміністративне правопорушення від 30.12.2020 та рахунок-фактуру №KYV_AVGOK-0000028 на суму 109 544,72 грн. від 04.01.2021;

- так як у договорі страхування (п. 11.4.11) сторонами погоджено, що страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (страхової виплати), з урахуванням встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 та постановою Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4224/21 обставин щодо відсутності підстав для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування та обґрунтованості грошових вимог ПП «Транс Логістик» в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн., ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мало здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн. протягом 14 робочих днів від дати прийняття відповідного рішення, тобто у строк до 29.01.2021, проте, враховуючи, що 30.01.2021 та 31.01.2021 є вихідними днями, початком періоду прострочення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є 01.02.2021, в той час як ПП «Транс Логістик» початком періоду прострочення визначено 23.12.2020, що не відповідає приписам чинного законодавства, умовам договору страхування та встановленим судом обставинам щодо строків виконання сторонами умов договору страхування.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги за первісним позовом за розрахунком суду.

При цьому судом першої інстанції визнано безпідставними доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з приводу того, що строк, передбачений пунктом 11.4.11 договору страхування для виплати страхового відшкодування, має обраховуватися від дати отримання страховою компанією постанови Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі №910/4224/21, оскільки обов`язок виникає за умовами договору, а не з факту прийняття судового рішення.

Також суд першої інстанції, прийнявши до уваги обставини справи, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також враховуючи часткове задоволення первісних позовних вимог, прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета даного спору, з урахуванням ціни позову (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України), а виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» підлягають витрати на правову допомогу у загальному розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку оскарження вищевказаного рішення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення в частині часткового задоволення первісного позову є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині наявності підстав для скасування прийнятого за розглядом первісного позову рішення, апелянт послався на ті ж самі обставини що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що ПП «Транс Логістик» не виконало визначені розділом 13 частини ІІ договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 обов`язки, а саме не надало ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» довідки компетентних органів та судового рішення, пов`язаних з спірною ДТП, у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обов`язку щодо прийняття рішення про виплату (складення страхового акту) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/4224/21, тобто отриманням ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» постанови Верховного Суду від 30.11.2021, а саме до 13.12.2021, не виникло та, відповідно, до вказаної дати не розпочав перебіг встановленого спірним договором строку для виплати страхового відшкодування (14 днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування - примітка суду), додатково зауваживши на тому, що наявні у матеріалах справи докази, а саме відсутність оригіналу листа-відмови №1959 від 22.12.2020 та те, що ПП «Транс Логістик» заперечило проти отримання такого листа, спростовують вставлені у справі № 910/4224/21 обставини щодо прийняття апелянтом рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та, відповідно, висновки про те, що ПП «Транс Логістик» надало ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» всі визначені спірним договором документи, необхідні для виплати страхового відшкодування.

Крім того у апеляційній скарзі апелянт зазначив, що за насідками розгляду зустрічного позову суд першої інстанції ухвалив рішення, висновки за яким не відповідають, у тому числі, встановленим судом обставинам, водночас є правильним та не оскаржуються апелянтом виходячи з наступного:

- у період з моменту прийняття оскаржуваного рішення та до моменту подання апеляційної скарги апелянту стали відомі факти, які мають істотне значення для розгляду оправи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі на час прийняття оскаржуваного рішення;

- представником апелянта було ініційовано перед апелянтом проведення службового розслідування з метою встановлення дійсних обставин, пов`язаних розглядом заяви ПП «Транс Логістик» на виплату страхового відшкодування від 30.12.2020 зареєстрованої в журналі реєстрації за № 187 та прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду, за наслідками проведення якого встановлено обставини про які ПП «Транс Логістик» апелянту на час укладення спірного договору не повідомляв і які не були та не могли бути відомі апелянту на час прийняття як остаточного рішення за справою № 910/4224/21, так і оскаржуваного рішення, але які мають істотне значення для предмету спору за вказаними справами, а саме:

- здійснення тільки часткової оплати страхового платежу в сумі 18 562,50 гри. замість передбаченої спірним договором суми 24 750,00 грн. внаслідок відмови апелянта від отримання страхових платежів за договором;

- явну невідповідність характеру заявлених пошкоджень спірного транспортного засобу схемі ДТП, яка надавалася разом із заявою про виплату страхового відшкодування;

- неодноразове звернення представників різних страхових компаній до програми «AUDATEX», яка застосовується для проведення автотоварознавних досліджень, зокрема для підрахунку вартості відновлювального ремонту автомобілів, які постраждали внаслідок ДТП, стихійних лих або інших пошкоджень, для складання калькуляцій відновлювального ремонту спірного транспортного засобу, що свідчило про неодноразове отримання зазначеним автомобілем механічних пошкоджень (в основному передньої частини), у тому числі до дати укладення спірного договору;

- звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування до спливу граничних термінів притягнення до адміністративної відповідальності винуватця ДТП без надання ПП «Транс Логістик» всіх необхідних документів, зокрема, копії рішення суду у справі про адміністративне правопорушення та довідки компетентних органів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті у відповідності до п.п. 11.4.9, 11.4.11. спірного договору;

- неналежне виконання посадових обов`язків працівниками апелянта, наслідком яких стало не внесення інформації про вжиття заходів для встановлення відповідності заявлених пошкоджень події (ДТП), яка відбулась 30.12.2020, а також підрахунку вартості відновлювального ремонту (майже вдвічі нижчої від заявленої ПП «Транс Логістик» суми) до матеріалів страхової справи та помилкове внесення у рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування від 22.12.2023, яке мало відношення до іншого транспортного засобу, реквізитів спірного транспортного засобу, який став учасником ДТП 30 12.2020, яке стосовно зазначеного транспортного засобу не приймалось та до ПП Транс Логістик» не направлялось;

- наявність іншого договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 28-0401-00001X00395 від 01.04.2019 щодо спірного транспортного засобу, який діяв станом на дату укладення спірного договору.

Апелянт зазначив про те, що наявність іншого договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 28-0401-00001X00395 від 01.04.2019 щодо спірного транспортного засобу, який діяв станом на дату укладення спірного договору, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України свідчить про нікчемність укладеного між сторонами договору страхування, а інші наведені ним обставини безумовно впливають на суму страхового відшкодування, яка мала бути виплачена за насідками спірної ДТП.

Також до апеляційної скарги апелянтом додані додаткові докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме належним чином засвідчені копії адвокатського запиту № 03.05/23 від 12.05.2023з доказами про відправлення, листа представника апелянта до апелянта від 12.05.2023, листа-відповіді AT СК «ARX» № 4750/12цв від 18.05.2023, листа апелянта № 1251 від 22.05.2023 з доказами про відправлення, адвокатського запиту № 04.05/23 від 18.05.2023, листа -відповіді ПрАТ СК «Українська страхова група» № 03/2293 від 01.06.2023, акту огляду від 21.04.2019 та фото пошкоджень, адвокатського запиту № 01.06/23 від 01.06.2023, відповіді апелянта про результати службового розслідування № 1433 від 09.06.2023, заяви про перегляд рішення у справі № 910/4224/21у зв`язку з нововиявленими обставинами від 12.06.2023.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023, справу № 910/714/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/714/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/714/22.

17.07.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 залишено без руху та надано Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн.

09.08.2023 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої, зокрема, додані докази сплати судового збору у зазначеному розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 до перегляду його у апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.09.2023 об 11:00 год.

15.09.2023 до суду від ПП «Транс Логістик» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПП «Транс Логістик», з посиланням на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Крім того, ПП «Транс Логістик» просить розгляд справи провести без участі його представника.

ПП «Транс Логістик» до відзиву на апеляційну скаргу додатні копії постанов Верховного Суду від 06.12.2022 по справі № 904/738/22 та від 07.02.2023 по справі № 910/1665/22 проте, так як інформація щодо вказаних судових рішень є загальновідомою, їх тексти містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, такі документи не можна вважати додатковими доказами по справі.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею, у період із 25.09.2023 по 28.09.2023 у відрядженні розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3831/23 від 25.09.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/714/22.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи № 910/714/22, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/714/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Щодо наданих апелянтом додаткових доказів, слід зазначити наступне.

Як слідує з їх змісту, всі надані апелянтом докази, крім акту огляду від 21.04.2019 та фото пошкоджень, станом на дату винесення оспорюваного рішення не існували.

Водночас така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.

Щодо акту огляду від 21.04.2019 та фото пошкоджень, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що вказаний доказ апелянтом отримано під час проведення службового розслідування, проведення якого було ініційовано після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. При цьому жодних обґрунтувань щодо неможливості проведення вказаного розслідування до винесення рішення апелянтом суду не надано.

Колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що судові спори між сторонами з приводу спірної ДТП тривають з березня 2021 року (звернення до суду з позовом у справі № 910/4224/21), а відтак він мав достатньо часу для проведення такого розслідування та отримання вказаних доказів проте вказаних дій не вчинив, а суду апеляційної інстанції доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій не надав.

Таким, чином апелянт не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.

Колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.

При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).

За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

За таких обставин, всі додані апелянтом під час апеляційного перегляду докази, як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Станом на 26.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач за первісним позовом представників в судове засідання не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника позивача за первісним позовом за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи апелянт апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не підлягає зміні, або скасуванню з наступних підстав.

З матерів справи слідує, що 16.07.2019 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) та ПП «Транс Логістик» (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (далі Договір) предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у Частині І договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (п. 3.1 Договору).

Застрахованими є транспортні засоби, зазначені у Додатку №1 до Договору (п. 5 Частини І Договору), до яких, серед іншого, віднесено транспортний засіб MAN TGS 19.400, державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль). Страхова сума становить 1 500 000,00 грн. Період дії Договору Автомобілю становить з 11.04.2020 по 10.04.2021.

Відповідно до пункту 4.1.1 Договору, в редакції протоколу розбіжностей, одним із ризиків, які є предметом страхування за договором страхування, є пошкодження ТЗ або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

30.12.2020 близько 12 год. 20 хв. В с. Копилів Макарівського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та припаркованого Автомобіля.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2021 у справі №370/86/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП було пошкоджено Автомобіль, з огляду на що 30.12.2020 ПП «Транс Логістик» звернулось до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, у задоволенні якої останній відмовив листом №1959 з зазначенням дати листа 22.12.2020 з підстав відсутності акту огляду транспортного засобу при укладанні договору страхування.

З огляду на вказані обставини ПП «Транс Логістик» звернлось до суду з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у якому просив стягнути з останнього страхове відшкодування в сумі 109 544,72 грн. грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 30.11.2021 позовні вимоги задоволено, до стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» присуджено 109 544,72 грн. страхового відшкодування та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Приватним виконавцем Шарковим О.О. відповідно до платіжного доручення №3791 від 05.01.2022, копія якого наявна в матеріалах справи, здійснено на користь ПП «Транс Логістик» погашення страхового відшкодування в розмір 111 814,72 грн. за судовим рішення №910/4224/21 (109544,72 грн. страхове відшкодування + 2270,00 грн. судовий збір).

05.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шарковим О.О. було винесено постанову ВП №68005383 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/4224/21 від 13.12.2021 у повному обсязі.

З огляду на вказані обставини ПП «Транс Логістик» звернулось до суду з цим позовом у якому просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» пеню в сумі 7 290,03 грн., 3 % річних в сумі 3 412,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 11 283,1 грн., які нараховані на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання по виплаті страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн. за період з грудня 2021 по 05.01.2022 включно.

В свою чергу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду з зустрічним позовом у якому просило визнати недійсним Договір в частині страхування Автомобіля.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що невиконання ПП «Транс Логістик» обов`язків, передбачених Правилами добровільного страхування наземного транспорту, та внаслідок цього не складення акту огляду Автомобіля, свідчить про невідповідність укладеного сторонами Договору в оскаржуваній частині вимогам ст.ст. 6 16, Закону України «Про страхування».

Розглядаючи зустрічний позов, суд першої інстанції не знайшов підстав для його задоволення, встановивши, що, з огляду на поведінку сторін щодо процедури укладання Договору (додатку № 32 до договору страхування) та враховуючи те, що Правила страхування надають страховику право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням договору, а чинне законодавство, в тому числі, пункт 2.3 вказаних Правил не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування без пояснення причин, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду, відсутність акту огляду спірного транспортного засобу не зумовлює недійсність Договору в частині страхування Автомобіля (додаток №32 до договору страхування) та не є тією обставиною, яку згідно з законом визначено як підставу недійсності оспорюваного договору.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, а відтак, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Щодо первісного позову, слід зазначити наступне.

Як встановлено вище, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що за наслідками спірної ДТП ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мало обов`язок виплатити ПП «Транс Логістик» страхове відшкодування в сумі 109 544,72 грн.

Вказане встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 30.11.2021 .

Так, судами при розгляді справи № 910/4224/21 встановлено, що у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» були відсутні підстави для відмови у виплати страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення в справі № 910/4224/21 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/714/22, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді справи № 910/4224/21 зокрема щодо відсутності у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підстав для відмови у виплати страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн., є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.

При цьому колегія суддів зауважує ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на тому, що доводи його апеляційної скарги як в частині того, що ним не було прийнято рішення про відмову у виплаті спірного страхового відшкодування, так і того, що встановлені ним після прийняття оскаржуваного рішення обставини безумовно впливають на суму страхового відшкодування, яка мала бути виплачена за наслідками спірної ДТП, колегією суддів розглянуті бути не можуть, оскільки наявність вказаного обов`язку встановлена остаточним судовим рішенням у справі № 910/4224/21, права на перегляд якого суд при розгляді цієї справи не має. Перегляд судового рішення у справі № 910/4224/21 також буде суперечити принципу юридичної визначеності..

Колегія суддів зауважує ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на тому, що всі наявні у нього заперечення проти наявності обов`язку виплатити ПП «Транс Логістик» страхове відшкодування за наслідками спірної ДТТП ним мали бути наведені, а судами досліджені саме під час розгляду справи про стягнення з нього вказаного страхового відшкодування та на тому, що положення ст. 75 ГПК України, зокрема її частини 5 надають право на спростування обставини, які встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили лише особі, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені, проте апелянт був учасником справи № 910/4224/21.

В свою чергу, з відомостей, які містіться в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було подано заяву про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21 у зв`язку з нововиявленими обставинами, у задоволенні якої ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 відмовлено.

Колегія суддів зазначає про те, що, з огляду на оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі № 910/4224/21 в апеляційному порядку, вказана ухвала не набрала законної сили (ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» залишено без руху), проте, з огляду на відсутність судового рішення яким би було змінено або скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21 останнє є чинним на дату винесення цієї постанови та не може бути поставлено під сумнів.

Слід зауважити на тому, що у випадку зміни або скасування рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 у справі № 910/4224/21, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не буде позбавлено права у вставленому законодавством порядку ініціювати перегляд судових рішень у цій справі № 910/714/22 за нововиявленими обставинами.

За обставин, що склалися, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір та обґрунтованість грошових вимог ПП «Транс Логістик» в сумі 109 544,72 грн. страхового відшкодування до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в силу імперативних приписів ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Щодо посилань апелянта на те, що наявність іншого договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 28-0401-00001X00395 від 01.04.2019 щодо спірного транспортного засобу, який діяв станом на дату укладення Договору, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України свідчить про нікчемність Договору, колегія суддів зазначає про те, що, з огляду на відсутність підстав для прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, докази на підтвердження вказаних обставин у суду відсутні.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити на наступному.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі N 450/2286/16-ц, постанову Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №754/13893/19).

Очевидно, що дії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яке добровільно уклало з ПП «Транс Логістик» Договір, отримувало на його виконання платежі, приймало їх без зауважень, проте, допустивши порушення умов Договору, пред`являє позов про визнання Договору недійсним суперечать його попередній поведінці (укладенню договору, отриманню грошей інше), є недобросовісними та спрямовані не на захист його порушених прав, а на створення підстав для невиконання грошових зобов`язань з виплати страхового відшкодування.

При цьому те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» внаслідок укладення Договору було отримано збиток без урахування сплаченого податку та адміністративних витрат на ведення справ в сумі 5 720 935,69 грн. не може бути підставою для звільнення останнього від обов`язку виконувати прийняті на себе за Договором зобов`язання.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, у тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону).

Статтею 20 Закону та ст. 988 ЦК України до обов`язків страховика, серед інших, віднесений обов`язок при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Щодо обставин, пов`язаних із визначенням строку у якій ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мало виконати зобов`язання з виплати страхового відшкодування, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до умов п. 11.4.9 Договору відповідач зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5-ти робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції:

- з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила ПП «Транс Логістик» у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності акту огляду транспортного засобу при укладанні договору страхування листом №1959 з зазначенням його дати 22.12.2020;

- водночас, з урахуванням дати скоєння ДТП (30.12.2020) та дати звернення ПП «Транс Логістик» до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку (30.12.2020), при складанні останнім листа №1959 від 22.12.2020 про відмову у виплаті страхового відшкодування мала місце технічна описка стосовно дати складання вказаного листа, а саме - 22.12.2020, так як така дата передує даті події, на підставі якої у ПП «Транс Логістик» виникло право грошової вимоги до відповідача за первісним позовом;

- при цьому, сторонами у справі не було надано до матеріалів справи оригінал вказаного листа №1959 від 22.12.2020 та у витребуваній протокольною ухвалою суду від 24.03.2023 страховій справі за подією, яка мала місце 30.12.2020 в с. Копилів по вул. Індустріальна 6 із забезпеченим ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором добровільного страхування транспортним засобом MAN TGM 12.250, державний номер НОМЕР_1 , зазначений лист №1959 від 22.12.2020 також відсутній;

- за таких обставин та зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких письмових пояснень з боку ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стосовно дати складання листа-відмови №1959 від 22.12.2020, з урахуванням положень пункту 11.4.9 Договору щодо обов`язку страховика прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, датою вказаного листа №1959 про відмову у виплаті страхового відшкодування слід вважати 11.01.2021, виходячи з того, що страховиком було отримано від страхувальника заяву-повідомлення про настання страхового випадку 30.12.2020, заяву про виплату страхового відшкодування від 30.12.2020, протокол про адміністративне правопорушення від 30.12.2020 та рахунок-фактуру №KYV_AVGOK-0000028 на суму 109 544,72 грн. від 04.01.2021.

При цьому колегія суддів зауважує ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на тому, що у наданій ним копії страхової справи щодо спірної ДТП наявна копія заяви-повідомлення про настання страхового випадку 30.12.2020, з відміткою про отримання її ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 30.12.2020 та рахунок-фактура №KYV_AVGOK-0000028 на суму 109 544,72 грн. від 04.01.2021. В свою чергу будь-які звернення до ПП «Транс Логістик» щодо відсутності всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ Договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, відсутні, а відтак ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» фактично підтвердила отримання всіх необхідних документів та, в будь-якому випадку, мала прийняти рішення виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5-ти робочих днів з 04.01.2021.

Згідно з пунктом 11.4.11 Договору страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки, від суми страхового відшкодування за кожний день прострочки.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 року та постановою Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі №910/4224/21 обставин щодо відсутності підстав для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування та обґрунтованості грошових ПП «Транс Логістик» в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн., ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» мало здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн. протягом 14 робочих днів від дати прийняття відповідного рішення, тобто у строк до 29.01.2021 включно, проте таку виплату. у добровільному порядку не здійснило, сплативши лише 05.01.2022 вказану суму грошових коштів на рахунок приватного виконавця Шаркова Олександра в межах здійснення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/4224/21 від 13.12.2021 та на підставі страхового акту №КАСКО/000/954/21/0003 від 04.01.2022.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування.

Відповідно до умов п. 18.1 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт прострочення відповідачем зобов`язань з виплати страхового відшкодування в сумі 109 544,72 грн., ПП «Транс Логістик» відповідно до умов Договору має право нарахувати пеню, а відповідно до положень ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, граничним строком виконання страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування у сумі 109 544,72 грн є 29.01.2021 (включно), проте, оскільки 30.01.2021 та 31.01.2021 є вихідними днями, то початком періоду прострочення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є 01.02.2021, що не було враховано ПП «Транс Логістик» при зверненні до суду з первісним позовом у якому початком періоду прострочення визначено 23.12.2020.

При цьому судом першої інстанції цілком вірно визнано безпідставними доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з приводу того, що строк, передбачений пунктом 11.4.11 Договору для виплати страхового відшкодування, має обраховуватися від дати отримання страховою компанією постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4224/21, оскільки обов`язок виникає за умовами Договору, а не з факту прийняття судового рішення та тим більш не з факту отримання такого рішення боржником.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги за первісним позовом за уточненим розрахункову суду, який проведений у відповідності до умов Договору, приписів чинного законодавства та з урахуванням визначеного судом початку періоду прострочення, в сумі 5 852,39 грн. пені, 3 043,24 грн. 3 % річних та 8 715,11 грн. інфляційних втрат. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо розподілу судом першої інстанції витрат ПП «Транс Логістик» на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи слідує, що у позові ПП «Транс Логістик» навів попередній розрахунок витрат на правову допомогу (10 000,00 грн.), а під час розгляду справи подав до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача вартість послуг, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги в сумі 8 000,00 грн.. При цьому докази на підтвердження понесення таких витрат ПП «Транс Логістик» були надані до закінчення судових дебатів.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання ПП «Транс Логістик» як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Наявними у матеріалах справи документами підтверджено наступне.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ПП «Транс Логістик» надано копії договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 (далі - договір), укладеного між Адвокатським об`єднанням «Альянс» та Приватним підприємством «Транс Логістик», додаткової угоди від 04.01.2022 до договору, довіреності №01/07/2021 від 01.07.2021, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3986 від 23.11.2018, детального опису робіт (наданих послуг виконаних для надання професійної правової (правничої) допомоги від 30.08.2022, акту здачі-приймання наданих послуг від 30.08.2022 на підставі договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 та додаткової угоди від 04.01.2022 до договору про надання правової допомоги № 08/02-19/5 від 08.02.2019, рахунку - фактури № 30/08/22/2 від 30.08.2022 та платіжного доручення № 32386 від 02.09.2022 року на суму 8 000,00 грн.

Так, умовами пункту 1.1 договору визначено, що за цим договором об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати надану об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.

Види правової (правничої) допомоги, яка надається об`єднанням клієнту за цим договором:

1) захист - правова (правнича) допомога, що полягає у забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

2) представництво - правова (правнича) допомога, що полягає у забезпеченні реалізації прав та обов`язків особи у цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед іншими фізичними та юридичними особами, забезпеченні реалізації прав та обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав та обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні представництво в іноземних та міжнародних судових органах;

3) інші види правової (правничої) допомоги - надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності особи, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів особи, на недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у випадку порушення; надання правової (правничої) допомоги свідку у кримінальному провадженні; надання правової (правничої) допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань (пункт 1.2 договору).

Умовами пунктів 3.1 та 3.2 договору встановлено, що за надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання - приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами. Гонорар сплачується клієнтом об`єднанню щомісячно не пізніше 07 (сьомого) числа місяця, наступного за кожним звітнім місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок об`єднання, зазначений у наданому об`єднанням рахунку на сплату гонорару.

Пунктом 3.5 договору сторони погодили щомісячно не пізніше 05 (п`ятого) числа місяця, наступного за кожним звітнім місяцем, підписувати акт здавання - приймання наданих послуг за звітний місяць, у якому зазначається обсяг правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту, та розмір гонорару за її надання.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо хоча б однією із сторін не виконано будь - яке зобов`язання за цим договором, строк дії цього договору продовжується до моменту належного виконання цього зобов`язання (пункт 6.1 договору).

04.01.2022 Адвокатським об`єднанням «Альянс» та Приватним підприємством «Транс Логістик» підписано додаткову угоду до договору (далі - додаткова угода), умовами пункту 1 якої, клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (далі - послуги), яка (-і) передбачена (-і) п. п. 1.1 та 1.2 договору у судовій справі у спорі між ПП «Транс Логістик» та ПАТ «УПСК» щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання Договору та додатку №32 від 08.04.2020 щодо невчасної виплати страхового відшкодування по Автомобілю у розмірі 21 985,52 грн.

Умовами пунктів 2 та 2.1 додаткової угоди сторони погодили, що орієнтовна вартість послуг (гонорар) об`єднання за цією додатковою угодою складає 10 000,00 грн., в тому числі ПДВ. Послуги, які надаються об`єднанням, полягають у наступному: повне супроводження справи при її розгляді у суді першої інстанції (опрацювання матеріалів справи, законодавчої бази, що регулює спірні відносини; формування правової позиції; консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи; участь у судових засіданнях; написання відповіді на відзив, заяв; складання клопотань, скарг, вчинення усіх інших необхідних процесуальних дій та складання інших необхідних процесуальних документів).

Остаточна вартість наданих послуг об`єднанням та порядок розрахунків між сторонами за цією додатковою угодою буде зазначена в акті приймання - передачі наданих послуг (пункт 3 додаткової угоди).

Відповідно до положень пункту 7 додаткова угода вважається укладеною та набирає чинності з дня її підписання та скріплення печатками сторін.

З детального опису робіт (наданих послуг) від 30.08.2022 слідує, що адвокат Адвокатського об`єднання «Альянс» Денисенко В.М. надав, а ПП «Транс Логістик» отримало наступні послуги: консультації - вартість послуги 1 000,00 грн., підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви до суду - вартість послуги 1 000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви в суд - вартість послуги 1 500,00 грн., підготовка процесуальних документів по справі - вартість послуги 1 500,00 грн., участь у судових засіданнях першої інстанції (Господарський суд міста Києва) - 3 000,00 грн.

За актом здачі-приймання наданих послуг від 30.08.2022, складеним відповідно до договору, з січня 2022 року по серпень 2022 року об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги: консультації, підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, підготовки та подання позовної заяви в суд, підготовки процесуальних документів по справі та участь у судових засіданнях першої інстанції (Господарський суд м. Києва) на загальну суму 8 000,00 грн. у тому числі ПДВ.

Платіжним дорученням № 32386 від 02.09.2022 клієнт перерахував об`єднання 8 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання Приватному підприємству «Транс Логістик» Адвокатським об`єднанням «Альянс» адвокатом послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У суді першої інстанції ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» проти стягнення витрат на праву допомогу заперечило, пославшись на те, що тим саме адвокатом Приватному підприємству «Транс Логістик» було надано правову допомогу у справі № 910/4224/21 та на те, що сума таких витрат не співмірна з ціною позову.

У апеляційній скарзі додаткових заперечень ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не наведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який, врахувавши наведені ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заперечення проти розміру правничої допомоги, характер спірних правовідносин сторін, з огляду на принципи пропорційності та розумності, дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідає критерію розумності, а їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що суперечить принципу розподілу таких витрат, зменшив розмір витрат ПП «Транс Логістик» на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2023 у справі № 910/714/22.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/714/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала