ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" вересня 2023 р. Cправа № 902/824/21(902/1211/23)

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Бар Оіл" ()

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" () в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кіналевського М.Є.

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 902/824/21

за заявою: Фізичної особи-підприємця Терещука Олександра Володимировича (ідент.код НОМЕР_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Барський комбікормовий завод" ()

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа № 902/824/21 за заявою ФОП Терещука О.В. до ТОВ "Барський комбікормовий завод" про банкрутство.

Постановою суду від 27.09.2022 року ТОВ "Барський комбікормовий завод" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кіналевського М.Є.

19.09.2023 року до суду від ТОВ "Агро Бар Оіл" надійшла позовна заява № 18-09/23 від 18.09.2023 року до ліквідатора ТОВ "Барський комбікормовий завод" Кіналевського М.Є. та до ТОВ "Барський комбікормовий завод" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/824/21(902/1211/23), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Також, 19.09.2023 року до суду від ТОВ "Агро Бар Оіл" надійшла заява № 18-09/23-2 від 18.09.2023 року про забезпечення позову, що подається разом із пред`явленням позовної заяви.

Ухвалою від 20.09.2023 року позовну заяву ТОВ "Агро Бар Оіл" № 18-09/23 від 18.09.2023 року до ліквідатора ТОВ "Барський комбікормовий завод" Кіналевського М.Є. до ТОВ "Барський комбікормовий завод" про витребування майна з чужого незаконного володіння у справі №902/824/21(902/1211/23) в межах справи №902/824/21 про банкрутство ТОВ "Барський комбікормовий завод", залишено без руху. Встановлено ТОВ "Агро Бар Оіл" строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено ТОВ "Агро Бар Оіл" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: визначення змісту заявлених позовних вимог, зокрема, і щодо кожного з відповідачів, як то передбачено положеннями ст. 162 ГПК України.

Також, в ухвалі суд зауважив, що оскільки позивачем у позовній заяві не визначено змісту заявлених позовних вимог, загалом та щодо кожного з відповідачів зокрема, що відповідно стало підставою для залишення такої позовної заяви без руху, то судом наразі не розглядається заява ТОВ "Агро Бар Оіл" № 18-09/23-2 від 18.09.2023 року про забезпечення позову, що подається разом із пред`явленням позовної заяви.

22.09.2023 року до суду від ТОВ "Агро Бар Оіл" надійшов супровідний лист № 21-09/23 від 21.09.2023 року, до якого на виконання вимог ухвали суду від 20.09.2023 року, додано позовну заяву № 21-09/23-1 від 21.09.2023 року до ТОВ "Барський комбікормовий завод" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кіналевського М.Є. про витребування майна з чужого незаконного володіння (з усуненими недоліками).

Ухвалою від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі №902/824/21(902/1211/23) за позовом ТОВ "Агро Бар Оіл" до ТОВ "Барський комбікормовий завод" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кіналевського М.Є. про витребування майна з чужого незаконного володіння (з усуненими недоліками), в межах справи № 902/824/21 про банкрутство ТОВ "Барський комбікормовий завод". Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 01.11.2023 року.

Дослідивши заяву ТОВ "Агро Бар Оіл" № 18-09/23-2 від 18.09.2023 року про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Так, заява мотивована тим, що ухвалою суду від 03.04.2023 року задоволено клопотання арбітражного керуючого Кіналевського М.Є. № 02-01/58Л-06 від 11.02.2023 року (вх. № 01-36/155/23) про визначення умов продажу майна у справі № 902/824/21. Визначено умови продажу майна банкрута - ТОВ "Барський комбікормовий завод" у справі № 902/824/21 на першому аукціоні без можливості зниження початкової ціни: склад майна (лот): основні засоби (233 найменування у кількості 233 одиниць) та малоцінні та швидкозношувані предмети (МШП) (75 найменувань у кількості 1121 одиниці), згідно переліку, з поміж якого, є: навантажувач КШП в к-ті шт. 1, 50 % вартості якого належить ТОВ "Агро Бар Оіл".

Право власності в ТОВ "Агро Бар Оіл" на даний об`єкт рухомого майна виникло на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Агро Бар Оіл", актом передавання права власності на придбане обладнання від 10.10.2019 року згідно договору купівлі-продажу від 09.10.2019 року.

Отже, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 року затверджено умови продажу майна банкрута, до переліку якого включено майно ТОВ "Агро Бар Оіл" чим порушено його права, як власника.

Так, 05.09.2023 року ліквідатором ТОВ "Барський комбікормовий завод" - арбітражним керуючим Кіналевським М.Є. розміщено інформацію щодо проведення аукціону з продажу майна в процедурі банкрутства ТОВ "Барський комбікормовий завод". Справа про банкрутство № 902/824/21 порушена Господарським судом Вінницької області. Номер аукціону: BRE001-UA-154. Дата та час аукціону 26.09.2023 об 11:50 год.

Отже, ліквідатором ТОВ "Барський комбікормовий завод" арбітражним керуючим Кіналевським М.Є. виставлено пропозицію щодо незаконного продажу майна ТОВ "Агро Бар Оіл", яке включено до єдиного лоту майна банкрута та може бути відчужено третій особі та завдати збитків ТОВ "Агро Бар Оіл".

Враховуючи вищевикладене, захід забезпечення позову є вимушеним кроком, направлений виключно на недопущення продажу майна ТОВ "Агро Бар Оіл", яке включено до аукціону: BRE001-UA-154, який буде проведено 26.09.2023 року об 11:50 год. Не вжиття цих заходів призведе до незаконного, протиправного позбавлення права власності на майно, яке належить третій особі ТОВ "Агро Бар Оіл" та порушить ст. 41 Конституції України.

Посилаючись на наведені обставини, заявник просить суд:

заборонити ліквідатору ТОВ "Барський комбікормовий завод" - арбітражному керуючому Кіналевському М.Є. вчиняти дії щодо продажу майна банкрута, до складу якого включено майно ТОВ "Агро Бар Оіл" та зупинити продаж майна банкрута на аукціоні BRE001-UA-154.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ, зі змінами), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч.3 ст.137 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 року у cправі № 902/1308/22.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2023 року у cправі №916/2865/22, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2021 у справі № 910/18193/21 міститься висновок, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Також, суд зауважує, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Так, звертаючись з позовом до ТОВ "Барський комбікормовий завод" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кіналевського М.Є. про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач просить суд: витребувати у ТОВ "Барський комбікормовий завод" навантажувач КШП (50% вартості) та передати ТОВ "Агро Бар Оіл".

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд: заборонити ліквідатору ТОВ "Барський комбікормовий завод" - арбітражному керуючому Кіналевському М.Є. вчиняти дії щодо продажу майна банкрута, до складу якого включено майно ТОВ "Агро Бар Оіл" та зупинити продаж майна банкрута на аукціоні BRE001-UA-154.

Позовні вимоги та вимоги заяви про забезпечення позову, зокрема, ґрунтуються на тому, що до переліку майна відповідача - ТОВ "Барський комбікормовий завод" у кількості 233 одиниць, що виставлено на продаж в межах справи про банкрутство, було також включено і майно, що належить на праві приватної власності позивачу - ТОВ "Агро Бар Оіл", а саме навантажувач КШП (50% вартості), чим порушуються права позивача закріплені у ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України.

Поряд з цим, доводи, наведені позивачем в обгрунтування заяви про забезпечення позову, зводяться до незгоди заявника: з прийнятим судовим рішенням, а саме ухвалою суду від 03.04.2023 року, якою було затверджено умови продажу майна банкрута, до переліку якого, на думку позивача, було включено і майно позивача, чим порушено його права, як власника; та щодо діяльності ліквідатора відповідача - арбітражного керуючого Кіналевського М.Є., яким, на думку позивача, було виставлено пропозицію щодо незаконного продажу майна позивача, яке було включено до єдиного лоту майна банкрута.

Так, суд зауважує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Так, розгляд справи наразі триває (ухвалою від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні) та відповідно судом на даний час не було встановлено факту порушення відповідачем права власності позивача на навантажувач КШП (50% вартості), що є предметом даного спору, що в свою чергу має бути досліджено та встановлено в ході розгляду справи по суті, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При цьому доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову, є тотожними тим, що зазначені ним в позові, перевірка судом яких може призвеcти фактично до вирішення цього спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову в цій справі.

Крім того, на переконання суду, вжиття таких заходів забезпечення, про якій йдеться у заяві позивача, спричинять втручання суду у професійну діяльність ліквідатора - ТОВ "Барський комбікормовий завод" Кіналевського М.Є., що є неприпустимим.

При цьому, суд зауважує, що заборона ліквідатору вчиняти дії щодо продажу майна банкрута - ТОВ "Барський комбікормовий завод" та зупинення продажу майна банкрута на аукціоні BRE001-UA-154, до переліку якого входить не лише спірне майно (навантажувач КШП (50% вартості), а й інше майно боржника, виставлене на продаж (основні засоби (233 найменування у кількості 233 одиниць) та малоцінні та швидкозношувані предмети (МШП) (75 найменувань у кількості 1121 одиниці), а відтак, заявлені заходи забезпечення позову є неспівмірними з предметом позовних вимог та відповідно такі заходи можуть призвести до порушення прав усіх кредиторів у справі про банкрутство, які правомірно очікують на задоволення своїх вимог до банкрута, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна банкрута, в порядку визначеному ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

За таких обставин, оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд не вбачає передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим заява ТОВ "Агро Бар Оіл" № 18-09/23-2 від 18.09.2023 року про забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 6 ЗУ "Про судовий збір" та ст. 129 ГПК України покладається на заявника.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд також зауважує, що заява про забезпечення позову, яка раніше була відхилена повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 18, 73, 74, 76-79, 86, 136-140, 234-326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Агро Бар Оіл" № 18-09/23-2 від 18.09.2023 року про забезпечення позову у справі № 902/824/21(902/1211/23).

2. Копію ухвали надіслати на електронні поштові адреси: арбітражному керуючому Кіналевському М.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ "Агро Бар Оіл" - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч.2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями). Ухвала підписана суддею - 25.09.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.: 1 - до справи.