ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. Справа№ 910/11778/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін

від позивача: Полішко Л.О. (в залі суду);

від відповідача: Чернюшок М.І. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023, повний текст рішення складено 19.05.2023

у справі № 910/11778/22(суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс";

до Антимонопольного комітету України;

про визнання недійсним та скасування рішення в частині.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить:

- визнати недійсним та скасувати рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 14-р/тк від 17.08.2022 у справі № 137/60/145-рп/к.21 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині визнати дії Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- визнати недійсним та скасувати рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 14-р/тк від 17.08.2022 у справі № 137/60/145- рп/к.21 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накласти на комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" штраф у розмірі 1 484 750 (один мільйон чотириста вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що саме на КП "Київтранспарксервіс" покладено обов`язок зі сплати 60 відсотків, отриманих за паркування транспортних засобів коштів до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва (тобто вже сплачених споживачами), а не безпосередньо перекладання на кінцевого споживача послуг. Водночас у плановій калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у розмірі 60% плати за паркування позначені як "Обов`язкові платежі". Отже, включення планових витрат КП "Київтранспарксервіс" за статтею "обов`язкові платежі 60%" на загальну суму 178 706 764,06 грн до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", не відповідає вимогам пункту 27 Порядку, абзацу другому підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва та призводить до необґрунтованого збільшення вартості Послуг позивача, що є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем. Комітетом доведено, а позивачем не спростовано, що дії КП "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Підприємство, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/11778/22; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 та задовольнити позовні вимоги КП "Київтранспарксервіс" в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, оскаржуване рішення суду не містить правої оцінки того, що саме орган місцевого самоврядування, має виключні повноваження по встановленню тарифів, не було досліджено, а відповідно не отримали правової оцінки доводи скаржника щодо відсутності складу порушення та відсутність підстав для притягнення до відповідальності комунального підприємства.

Також скаржник звертає увагу на лист позивача № 053/05-2500 від 09.06.2021, в якому йдеться про те, що КП "Київтраспарксервіс" надає вам для погодження доопрацьовані розрахунки тарифів на послуги з паркування транспортних засобів на відведених паркувальних майданчиках, враховуючи рекомендації та зауваження надані листом Управління цінової політики Департамента економіки та інвестицій від 21.05.2021 № 50/22-2838. Тобто з листа можна зробити висновок, що скаржник погоджує розрахунки, а не є одноособовим створювачем розрахунку та/або особою, що затверджує тариф, а є виключно первинною ланкою в розробці (з подальшим погодженням) та виконавцем (особою, що застосовує) затверджених Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Скаржник не встановлював ціни (тарифи), а надав лише рекомендації щодо складових, які може бути розглянуто Виконавчим органом Київської міської ради при встановленні цін на паркування, так як, КП "Київтранспарксервіс" є профільним підприємством, яке достеменно знає всі витрати на утримання майданчика для паркування.

Скаржник зауважує, що підставою, яка слугувала для притягнення позивача до відповідальності, є саме: "включення до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчика для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та обов`язкові платежі 60%". Тобто скаржником надано Виконавчому органу Київської міської ради інформацію, про можливі складові тарифу, які можуть включатися при встановленні тарифу на послуги з паркування останнім.

Скаржник наголошує на тому, що вирішення питань про встановлення тарифів, зокрема, на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів є виключною компетенцією виконавчих органів міських рад (аналогічний висновок викладено у постанові від 31.03.2021 у справі № 160/12303/19).

Отже, скаржник констатує, що у КП "Київтраспарксервіс" відсутні повноваження на встановлення тарифів на паркування так як дані повноваження належать до виключної компетенції Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а отже у відповідача відсутні підстави для притягнення до відповідальності скаржника.

На думку скаржника, позивач не є суб`єктом порушення п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки не встановлювало ціни на послуги з паркування, а тому у відповідача відсутні підстави для притягнення скаржника до відповідальності, не встановлювало ціну на послуги з паркування, а лише включало в калькуляцію статті витрат та дані дії не підпадають під поняття встановлення ціни, вина скаржника відсутня.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказав на те, що під час доведення порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем доведенню підлягає факт зайняття суб`єктом господарювання такого становища на ринку та зловживання ним, при цьому доведення такого порушення не залежить від настання фактичних негативних наслідків для конкуренції, ущемлення інших осіб або наявності умислу у діях або бездіяльності суб`єкта господарювання.

Враховуючи прямі положення ст.13 Закону сам по собі факт наявності необґрунтованого встановлення цін вже per se утворює склад порушення у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем. При цьому, позивач є єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту у місті Києві, дана обставина визнається сторонами та не оспорюється.

Відповідач зазначає, що включення позивачем без належного економічного обґрунтування до планової калькуляції вартості послуг, які надаватиме позивач, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", призвело до необґрунтованого завищення тарифів на послуги, затверджених Розпорядженням № 1459, які сплачуються споживачами послуг позивача.

Відповідач також зазначає про те, що позивач, всупереч нормативним актам розрахувало і подало до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) економічно необґрунтовану планову калькуляцію для встановлення тарифу на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються позивачем.

Відповідач вказує на те, що предметом спору у адміністративній справі № 640/20721/21 була правомірність та відповідність Розпорядження № 1459 положенням постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 258 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів", а факти, встановлені в судовій справі № 640/20721/21 не підлягають доказуванню в даній справі враховуючи правило про преюдицію.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи № 910/11778/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22. Призначено апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 до розгляду у судовому засіданні 01.08.2023.

У судовому засіданні 01.08.2023 оголошено перерву до 05.09.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023, для розгляду справи № 910/11778/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 прийнято справу № 910/11778/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11778/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 05.09.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.09.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (далі-Комітет, відповідач) 17.08.2022 винесено рішення № 14-р/тк (далі - рішення або рішення № 14-р/тк), яким:

- визнано, що Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі також - позивач, КП "Київтранспарксервіс", Підприємство) з березня 2021 року по січень 2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання таких послуг, із часткою 100%;

- визнано дії Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накласти на Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" штраф у розмірі 1 484 750 (один мільйон чотириста вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень;

- зобов`язано Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, про що письмово повідомити Антимонопольний комітет України протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" не погоджуючись з висновками Комітету, звернулося до Господарського суду міста Києва на підставі статі 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" з позовом про визнання недійним п. 2, 3 рішення, оскільки, на думку позивача Комітетом не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для справи, не доведено обставин, які мають значення для справи та які визнано встановленими, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення № 14-р/тк від 17.08.2022 в межах зазначеного строку (27.10.2023), оскільки оскаржуване рішення було отримано позивачем 29.08.2022.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Так, КП "Київтранспарксервіс" створено на підставі рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.03.2007 № 261/922 з метою покращення організації дорожнього руху в частині впорядкування робіт із паркування, застосування інформаційних технологій, сучасних технічних засобів організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, механізованих автомобільних стоянок, платних місць паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу в м. Києві.

Згідно з даними із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Підприємства за КВЕД є: допоміжне обслуговування наземного транспорту (52,21) (основний); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) тощо.

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в місті Києві" позивача визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту у м. Києві.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 5 березня 2002 року № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2002 року за № 317/6605 (із змінами) (далі - Методика), монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання - становище суб`єкта господарювання на ринку, яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб`єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб`єкт господарювання, зокрема, не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Як вбачається з позовної заяви Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", позивач не заперечує факту зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як вбачається з рішення № 14-р/тк, дії Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60 %", визнано порушенням, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Механізм формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається Порядком формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 258 (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку, тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначаються окремо для відведених і спеціально обладнаних майданчиків як відношення річної вартості послуг до річного обсягу їх надання з урахуванням коефіцієнта завантаженості майданчика та коефіцієнтів, що встановлюються органами місцевого самоврядування для досягнення оптимального завантаження вулично-дорожньої мережі.

Як встановлено п. 6 Порядку, вартість послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається відповідно до тарифу на ці послуги, встановленого органом місцевого самоврядування. Тариф на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів розраховується виходячи з розміру повної планованої собівартості послуг, планованого прибутку, розміру податків та зборів (обов`язкових платежів).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.03.2021 № 445 "Про уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва", Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Департамент) отримав повноваження приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва.

Наказом Департаменту від 25.03.2021 № H-67 "Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва" затверджено перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, обладнання та функціонування яких забезпечує КП "Київтранспарксервіс".

Листом від 21.09.2021 № 053-24629 Департамент повідомив Комітет, що листом від 09.06.2021 № 053/05-2500 КП "Київтранспарксервіс" надало Департаменту розрахункові матеріали (планову калькуляцію), зокрема, вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс".

При цьому Комітетом встановлено, що до розробленої Підприємством планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", включено, зокрема, такі статті витрат (грн із ПДВ за одне місце за одну годину):

- "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" - 7.808 (І зона - 22,31 %), 4.834 (ІІ зона - 19,34 %), 0.000 (ІІІ зона - 0,0 %);

- "обов`язкові платежі 60 %" - 17.500 (І зона), 12.500 (ІІ зона), 2.500 (ІІІ зона).

Так, на підставі вказаної планової калькуляції розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2021 № 1459 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (далі - Розпорядження № 1459) затверджено, зокрема, такі тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надає КП "Київтранспарксервіс" (далі - Послуги):

______________________________________________________________

Територіальна зона Тариф, грн з ПДВ за 1 місце за 1 годину

платного паркування легкового автомобіля вантажного автомобіля автопоїзда автобуса

І 35,00 - - 159,00

ІІ 25,00 52,00 152,00 114,00

ІІІ 5,00 10,00 30,00 23,00

Листом від 21.09.2021 № 053-24629 Департамент повідомив Комітет, що додатком 10 до рішення Київської міської ради від 24.12.2020 № 24/24 "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" (далі - Рішення № 24/24) затверджено "Положення про формування та використання коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у 2021 році" (далі - Положення).

Підпунктом 2.5 пункту 2 додатка 10 до Положення визначено, що 60 відсотків плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс", є одним з джерел формування коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва, які спрямовуються відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 Положення на заходи Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із забезпечення безпеки дорожнього руху та розвитку паркувального простору за рахунок джерела, визначеного пунктом 2.5 цього Положення.

Тобто, при формуванні розміру тарифів на Послуги, затверджених Розпорядженням № 1459, враховано вимоги підпункту 19.11 Рішення № 24/24 в частині того, що 60% отриманої плати за паркування транспортних засобів зараховується до цільового фонду бюджету м. Києва.

При цьому з 01.01.2019 рішенням Київської міської ради від 20.12.2018 № 490/6541 "Про внесення зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (далі - Рішення № 242/5629) встановлено ставку збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі 0,0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

В свою чергу Департамент, листом від 19.08.2021 № 053/05-3754, повідомив, що Рішенням № 24/24, а саме пунктом 19.11. "Інші положення, що регламентують процес виконання бюджету міста Києва", встановлено, що КП "Київтранспарксервіс" не пізніше наступного робочого дня після зарахування коштів від плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за Підприємством, перераховує 60% отриманих коштів до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва.

Як встановлено Комітетом, відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва Підприємство почало з 01.01.2019, а за новими тарифами - з 01.07.2021 (Розпорядження № 1459).

Листом від 19.08.2021 № 053/05-3754 (вх. Відділення № 60-01/4320 від 25.08.2021) КП "Київтранспарксервіс" зазначило, що до статті витрат "обов`язкові платежі 60%" включено затрати, які потрібно сплатити Підприємству до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва.

Комітетом встановлено, що за 2021 рік КП "Київтранспарксервіс" від надання Послуги перерахувало до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва 26 266 065,23 грн.

При цьому планова витрата на 2021 рік статті витрат "обов`язкові платежі 60%" планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", була передбачена в розмірі 178 706 764,06 грн.

Тариф на Послуги з липня 2016 року до липня 2021 року не змінювався, а відрахування "обов`язкових платежів 60%" до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва КП "Київтранспарксервіс" почалося з 01.01.2019, що вказує на можливість відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва "обов`язкових платежів 60%" без включення такої статті витрат до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Підприємство.

Листом від 25.01.2022 № 053/05-311 позивач повідомив Комітет, що тариф на Послуги в період із липня 2021 по січень 2022 не змінювався.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що внаслідок включення КП "Київтранспарксервіс" до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Підприємство, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" (розмір якої становить від 0,0% до 22,31%) та "обов`язкові платежі 60%" фактично завищено тарифи на Послуги, які затверджені Розпорядженням № 1459, від 60,0% до 82,3%.

Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (далі - НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності"):

- активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигід у майбутньому;

- необоротні активи - всі активи, що не є оборотними;

- оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу;

- операційний цикл - проміжок часу між придбанням запасів для провадження діяльності і отримання грошей та їх еквівалентів від реалізації виробленої з них продукції або товарів і послуг.

Отже, облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є ресурсом, контрольованим КП "Київтранспарксервіс", який призведе до отримання економічних переваг Підприємства у майбутньому в результаті отримання плати за Послуги.

Тобто, відповідно до пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є активами КП "Київтранспарксервіс".

Тривалість використання Підприємством облаштованих заїзних кишень до паркувальних майданчиків для надання Послуг перевищує тривалість операційного циклу таких послуг та є більшою за 12 місяців.

Отже, відповідно до пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є необоротними активами КП "Київтранспарксервіс".

Згідно з пунктом 2 Порядку до інвестиційної складової належать, зокрема, кошти, передбачені в тарифі на реалізацію заходів, пов`язаних з будівництвом, виготовленням, реконструкцією, модернізацією, придбанням основних засобів, інших необоротних матеріальних активів.

Відповідно до пункту 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92 (далі - НПБО 7 "Основні засоби"), основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) який більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є матеріальними активами, які Підприємство утримує з метою використання їх у процесі надання Послуг, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Тобто облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків Підприємства відповідають визначенню основних засобів, наведеному в пункті 4 НПБО 7 "Основні засоби".

Згідно з пунктом 5 НПБО 7 "Основні засоби" підприємства можуть установлювати вартісні ознаки предметів, що входять до складу малоцінних необоротних активів.

Незалежно від встановлених КП "Київтранспарксервіс" вартісних ознак предметів, що входять до складу малоцінних необоротних матеріальних активів, згідно з пунктом 2 Порядку, облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків Підприємства належать до необоротних матеріальних активів, а відтак витрати на їх облаштування мають належати до інвестиційної складової тарифу на Послуги.

Відповідно до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", витрати за статтею 4.6. "Облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" віднесені до складу загальновиробничих витрат, які є складовою виробничої та повної собівартості Послуг.

Однак, відповідно до пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" та пункту 5 НПБО 7 "Основні засоби" облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків КП "Київтранспарксервіс" належать до необоротних матеріальних активів.

Згідно з пунктом 2 Порядку, витрати КП "Київтранспарксервіс" на облаштування заїзних кишень до паркувальних майданчиків належать до інвестиційної складової тарифів на Послуги.

Відповідно до пункту 2 та пункту 23 Порядку, інвестиційна складова тарифів на послуги підлягає включенню до планового прибутку, а не до планової виробничої та повної собівартості.

Тобто, наведеним вище підтверджується невідповідність вимогам пункту 2 та пункту 23 Порядку, пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" включення планових видатків КП "Київтранспарксервіс" на облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями на загальну суму 57 148 124,00 грн до загальновиробничих витрат, виробничої собівартості та повної собівартості Послуг.

Крім того, відповідно до пунктів 22 та 24 Порядку, рентабельність обчислюється як відношення планованого прибутку до повної планованої собівартості послуг. Рівень рентабельності не повинен перевищувати 12 відсотків, крім випадків, коли до планового прибутку включена інвестиційна складова.

Згідно з пунктом 23 Порядку, планований прибуток визначається як вартість послуг за вирахуванням повної планованої собівартості послуг, податків та зборів (обов`язкових платежів). До планового прибутку може включатися інвестиційна складова за вирахуванням амортизаційних відрахувань, коштів державного та/або місцевого бюджету.

Разом із тим до розробленої Підприємством планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", включено статтю витрат (грн із ПДВ за одне місце за одну годину) "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" - 7.808 (І зона - 22,31%), 4.834 (ІІ зона - 19,34%), 0.000 (ІІІ зона - 0,0%).

Відповідно до пункту 17.2 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 (далі - Правила благоустрою міста Києва), плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова.

Згідно з підпунктом 17.4.4 пункту 17.4 Правил благоустрою міста Києва, оператор здійснює за власний рахунок (за рахунок інвестиційної складової) або за рахунок коштів інвесторів (за умови провадження інвестиційного конкурсу) оснащення (встановлення паркувального обладнання, проведення ремонту, облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів, монтаж дорожніх знаків тощо).

Як встановлено абзацом другим підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва, тарифи на послуги з паркування включають в себе ставку збору за паркування, плату за послуги з паркування та, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, можуть включати інвестиційну складову.

Листом від 25.01.2022 № 053/05-311 позивач повідомив Комітет, що інвестиційні програми затверджені органом місцевого самоврядування за період 2019 - 2022 років у КП "Київтранспарксервіс" відсутні.

У розділі 4.8. "Обладнання (облаштування) майданчиків для паркування" Програми розвитку КП "Київтранспарксервіс" на період 2021 - 2026, затвердженої в. о. директора Підприємства 30.12.2020 та яку не затверджувала Київська міська рада, такий напрям видатків, як облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями, не зазначений.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що включення планових витрат КП "Київтранспарксервіс" за статтею "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" на загальну суму 57 148 124,00 грн до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", не відповідає вимогам пункту 17.2, підпункту 17.4.4 пункту 17.4, абзацу другому підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва та призводить до необґрунтованого збільшення вартості Послуг позивача, що є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з плановою калькуляцією вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", позивачем до витрат, пов`язаних із наданням Послуг, включено видатки за статтею "обов`язкові платежі 60%" на загальну суму 178 706 764,06 грн.

Також судом встановлено, що Рішенням № 24/24 передбачено платіж до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, що становить 60% надходжень від плати за паркування транспортних засобів.

В свою чергу, відповідно до пункту 8.1. статті 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно з пунктом 8.3. статті 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За змістом пункту 4.2. статті 4 Податкового кодексу України, загальнодержавні, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають.

Як встановлено підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить збір за місця для паркування транспортних засобів.

Відповідно до підпункту 2681.3.1 пункту 2681.3 статті 2681 Податкового кодексу України, ставки збору за місця для паркування транспортних засобів встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі до 0,075 відсотка мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Однак пунктом 3 Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, наведеного в додатку 5 до Рішення № 242/5629, ставка такого збору встановлюється за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за 1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі 0,0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, планові видатки, зазначені у плановій калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", за статтею "обов`язкові платежі 60%", не є збором за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, право на справляння якого, за рішенням міської ради, передбачено підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Частиною 3 статті 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та Законом України "Про Державний бюджет України".

Як встановлено пунктом 8 частини 1 статті 691 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, надходження до цільових фондів, утворених місцевими радам.

Відповідно до пункту 2.5 Положення, одним із джерел формування коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва є 60 відсотків плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс".

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що саме на КП "Київтранспарксервіс" покладено обов`язок зі сплати 60 відсотків, отриманих за паркування транспортних засобів коштів до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва (тобто вже сплачених споживачами), а не безпосередньо перекладання на кінцевого споживача послуг, натомість, перекладання суб`єктом господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на відповідному ринку, на споживачів власних зобов`язань є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку. (постанова Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 915/1899/18).

Згідно з пунктом 3.5 Положення, цільове призначення 60 відсотків плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс", є джерелом фінансування заходів Департаменту із забезпечення безпеки дорожнього руху та розвитку паркувального простору, при цьому, згідно з пунктом 4.2 статті 4 Податкового кодексу України, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим кодексом, сплаті не підлягають.

У Положенні не міститься норм, що відносили б до обов`язкових платежів відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва плати за паркування в розмірі 60%, натомість у плановій калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у розмірі 60% плати за паркування позначені як "Обов`язкові платежі".

Відповідно до пункту 17.2 Правил благоустрою міста Києва, плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова; збір за паркування транспортних засобів - місцевий податок, який згідно із законом запроваджується і зупиняється Київською міською радою на території міста Києва та зараховується до бюджету міста Києва; платники збору за паркування автотранспортних засобів - водії чи відповідні юридичні особи, що паркують транспортні засоби у відведених або спеціально обладнаних для цього місцях

Абзацом другим підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва встановлено, що тарифи на послуги з паркування включають в себе ставку збору за паркування, плату за послуги паркування та, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, можуть включати інвестиційну складову.

Тобто плата, яка покладається на водіїв чи відповідних юридичних осіб, що паркують транспортні засоби у відведених або спеціально обладнаних для цього місцях, є збором за паркування транспортних засобів (місцевий податок), але п. 27 Порядку та абзацом другим підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва не передбачено включення до тарифу на Послуги будь-яких інших обов`язкових платежів за паркування, ніж збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, право на справляння якого, за рішенням міської ради, передбачено підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що включення планових витрат КП "Київтранспарксервіс" за статтею "обов`язкові платежі 60%" на загальну суму 178 706 764,06 грн до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", не відповідає вимогам пункту 27 Порядку, абзацу другому підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва та призводить до необґрунтованого збільшення вартості Послуг позивача, що є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводом позивача про безпідставність визнання КП "Київтранспарксервіс" відповідачем у справі Антимонопольного комітету України № 137/60/145-рп/к.21, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку повна планована собівартість послуг визначається як економічно обґрунтовані плановані витрати, які включають плановані витрати з операційної діяльності та фінансові витрати, пов`язані з основною діяльністю; оператором є юридична особа або фізична особа-підприємець, яка відповідно до рішення сільської, селищної, міської ради організовує та провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках, здійснює їх утримання, облаштування та обладнання, надає послуги з користування майданчиками та забезпечує відповідно до Податкового кодексу України сплату збору за місця для паркування транспортних засобів.

Згідно з пунктом 6 Порядку, вартість послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається відповідно до тарифу на ці послуги, встановленого органом місцевого самоврядування. Тариф на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів розраховується виходячи з розміру повної планованої собівартості послуг, планованого прибутку, розміру податків та зборів (обов`язкових платежів).

Пунктом 5 Правил паркування транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила № 1342) передбачено, що паркування може бути платним або безоплатним відповідно до рішення органу місцевого самоврядування або оператора.

Як встановлено пунктом 4 Правил № 1342, вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування визначається як економічно обґрунтовані витрати оператора, пов`язані з утриманням, облаштуванням та обладнанням таких майданчиків згідно з тарифом, установленим органом місцевого самоврядування відповідно до Порядку.

Тобто, положеннями Порядку та Правил № 1342 визначено, що розрахунок тарифу на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів здійснюється безпосередньо на підставі економічно обґрунтованих планових витрат оператора, який організовує та провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках, здійснює їх утримання, облаштування та обладнання, надає послуги з користування майданчиками та забезпечує відповідно до Податкового кодексу України сплату збору за місця для паркування транспортних засобів.

Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в місті Києві", КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту у м. Києві, натомість Розпорядженням № 1459 встановлено тарифи КП "Київтранспарксервіс" на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Однак, позивач всупереч вищезазначеним нормативним актам розрахував і подав до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації економічно необґрунтовану планову калькуляцію для встановлення тарифу на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП "Київтранспарксервіс", у зв`язку із чим, включення позивачем без належного економічного обґрунтування до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", призвело до необґрунтованого завищення тарифів на Послуги, затверджених Розпорядженням № 1459.

Таким чином, затвердження органом місцевого самоврядування тарифу на послуги, розрахованого з порушенням встановленого порядку формування тарифів, не звільняє суб`єкта господарювання, який здійснив розрахунок такого тарифу, від відповідальності за зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, тому КП "Київтранспарксервіс" є належним відповідачем у справі Антимонопольного комітету України № 137/60/145-рп/к.21.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 920/636/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що включення позивачем до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме позивач, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%" призводить до додаткових витрат цих споживачів та, як наслідок, до ущемлення їх інтересів під час отримання вказаних послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем встановлено, що тариф на Послуги для І зони, відповідно до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів, за одну годину надання послуг, які надаватиме позивач, становить 35,13 (грн із ПДВ за одне місце за одну годину), з яких 25,31 грн становлять статті витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%". Тариф на Послуги для ІІ зони, відповідно до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів, за одну годину надання послуг, які надаватиме позивач, становить 25,02 (грн із ПДВ за одне місце за одну годину), з яких 17,33 грн становлять статті витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%". Тариф на Послуги для ІІІ зони, відповідно до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів, за одну годину надання послуг, які надаватиме позивач, становить 5,61 (грн із ПДВ за одне місце за одну годину), з яких 2,50 грн становить стаття витрат "обов`язкові платежі 60%".

Натомість вказані дії позивача були б неможливими за умови наявності значної конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) позивач для надання таких послуг, адже в такому випадку споживачі Послуг мали б можливість обирати між кількома надавачами таких послуг, та в разі ущемлення їх інтересів обрали б іншого надавача. У випадку ж відсутності конкуренції на відповідному ринку і, як наслідок, відсутності у споживачів КП "Київтранспарксервіс" альтернативи щодо придбання послуг із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надає позивач, інакше ніж у Підприємства, вищезазначені дії призводять до настання негативних наслідків для споживачів (сплати завищеної вартості послуг).

Як встановлено у ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається, зокрема, встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Таким чином, відповідачем вірно кваліфіковано дії позивача, які полягали у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надавало КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 частини 1 статті 50 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Відповідно до частини 3 статті 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації, крім того, у розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 Господарського кодексу України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 наведеного Закону, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені, зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Отже, враховуючи обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що Комітетом доведено, а позивачем не спростовано, що дії останнього, які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Підприємство, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

У зв`язку із чим, рішенням відповідача № 14-р/тк на КП "Київтранспарксервіс" також було накладено штраф у розмірі 1 484 750 грн, що в свою чергу становить 5% від доходу позивача за 2021 рік.

Так, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладається штраф у розмірі до 10% доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Як вбачається із інформації, наданої Головним управлінням ДПС у м. Києві листом від 02.05.2022 № 8045/5/26-15-12-07-05, дохід (виручка) позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2021 рік становить 29 695 000 грн.

При розрахунку штрафної санкції органи Комітету керуються нормами ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Рекомендаційними роз`ясненнями.

Під час визначення розміру штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не передбачається врахування такої обставини, як відсутність дійсної прямої майнової шкоди правам та інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам.

Чинним законодавством України Комітет наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених статтею 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Встановлення органами Комітету у діях суб`єктів господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу здійснюються на основі аналізу та оцінки доказів, зібраних під час розгляду кожної конкретної справи та виходячи з її фактичних обставин.

Таким чином, застосований до позивача штраф, відповідає вимогам Закону та становить до 10% доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2021 рік, а саме складає - 5% від доходу (виручки) позивача.

При визначенні розміру штрафу Комітетом враховано зокрема розмір доходу, пов`язаний з порушенням, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", те, що порушення Підприємством законодавства про захист економічної конкуренції виявлено не вперше та те, що порушення не припинено.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та під час розгляду відповідачем справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а відтак - в суду відсутні передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що доводи скаржника не спростовують висновків АМКУ, викладених у рішенні, позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а відтак - вимоги позивача про визнання частково недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 14-р/тк від 17.08.2022 є необґрунтованими, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2023 у справі № 910/11778/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/11778/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 25.09.2023.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко