ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. Справа№ 920/849/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 13.06.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Сумиобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Укренерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 (повний текст рішення складено та підписано 24.03.2023)

у справі № 920/849/22 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про стягнення 1 618 673,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач, ПАТ «НЕК «Укренерго») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Сумиобленерго" (далі - відповідач, АТ "Сумиобленерго") про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. № 2965 від 24.11.2022) з урахуванням уточнення до заяви (вх. № 361 від 18.01.2023)) заборгованість у розмірі 1 384 872 грн 72 коп., в тому числі 3% річних в розмірі 239 141 грн 57 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 145 731 грн 15 коп. за несвоєчасну оплату послуг відповідно до договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0511-02041 від 27.06.2019, укладеного між сторонами.

Також, під час розгляду спору позивач просив закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 241 697 грн 26 коп. інфляційних втрат.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що 28.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 0511-02041 від 27.06.2019, відповідно до якої текст договору викладений у новій редакції. Відповідно до п. 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально-політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. Термін виконання зобов`язань за договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин. У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за договором та в установленому порядку розірвати договір. Розірвання договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії. 10.03.2022 відповідач надіслав позивачу на його офіційну електронну адресу лист «Щодо виникнення форс-мажорних обставин» з посиланням на Торгово-промислову палату України, яка визнала військову агресію рф проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) та лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про визнання військової агресії рф проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). 08.09.2022 Сумська торгово-промислова палата видала відповідачу сертифікат № 5900-22-0788 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Ця обставина є причинно-наслідковим зв`язком неналежного виконання грошових зобов`язань відповідачем за договором у період з 01.03.2022 до 31.08.2022, а тому термін виконання зобов`язань за договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Відповідач станом на 03.11.2022 повністю виконав грошові зобов`язання за період з 01.03.2022 до 31.08.2022. Відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому законні підстави для застосування позивачем до відповідача ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування інфляційних втрат і 3% річних відсутні. Відповідач вважає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем незаконно і невірно, а тому подав контррозрахунок. Відповідач просить зменшити розмір інфляційних втрат, 3% річних до 1 гривні (у разі якщо суд дійде висновку про законність вимог позивача), з метою досягнення оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобіганню настання негативних наслідків для відповідача, який здійснює свою господарську діяльність на території Сумської області, половина якої віднесена до зон бойових дій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 позов задоволено частково:

- стягнуто з Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 118 417 грн 37 коп. 3% річних, 1 105 951 грн 34 коп. інфляційних втрат, 20 141 грн 79 коп. витрат по сплаті судового збору;

- у задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 236 834 грн. 73 коп. 3% річних, 1 105 951 грн 34 коп. інфляційного збільшення суми боргу. У задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 2306 грн 84 коп. 3% річних, 39 779 грн 81 коп. інфляційного збільшення суми боргу суд відмовив за їх необґрунтованістю.

В свою чергу, дотримуючись балансу інтересів сторін у справі, суд першої інстанції дійшов висновку зменшити розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на 50 %, стягнувши 118 417 грн 37 коп. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів для виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання, оплату наданих послуг у повному обсязі, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків саме внаслідок дій відповідача у визначених у цій справі правовідносинах, а також те, що стягнення судом частини 3% річних, інфляційних втрат забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору, у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки від несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Сумиобленерго" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Сумиобленерго" 12.04.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано доводів стосовно наявності форс-мажорних обставин, які підтверджені належними доказами: листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про визнання військової агресії рф проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), сертифікатом № 5900-22-0788 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 08.09.2022, виданого відповідачу Сумською торгово-промисловою палатою, як не враховано і умови п. 10.1 договору та лист відповідача № 2024/02.0-7.1 від 10.03.2022 про форс-мажорні обставини. З огляду на викладене, скаржник наголошував на відсутності підстав для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 16, ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати. Зокрема, відповідач вважає, що апеляційна скарга № 01/16967 від 05.04.2023 підписана адвокатом Батовською Т.І. на підставі довіреності № 03/01-11 від 03.01.2023, яка уповноважує представляти інтереси і підписувати документи позивача не адвоката Батовську Т.І., а фізичну особу Батовську Т.І. Таким чином, скаржник зазначав, що позов мав бути залишеним без розгляду, а позовна заява - поверненню, оскільки заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, підписано особою, яка не має права її підписувати.

Узагальнені доводи відзиву Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго"

08.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго", і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача - без задоволення з огляду на наступне:

- лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про визнання військової агресії рф проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), лист відповідача № 2024/02.0-7.1 від 10.03.2022 - не є доказом дії форс-мажорних обставин у розумінні п. 10. 2 договору за Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- сертифікат № 5900-22-0788 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 08.09.2022, виданий відповідачу Сумською торгово-промисловою палатою, - не є достатнім і допустимим доказом настання форс-мажорної обставини стосовно зобов`язань відповідача перед позивачем, що виникли саме за укладеним між сторонами договором;

- посилання відповідача на п. 10.1 Договору - є необгрунтованим, адже наявність або відсутність у відповідача форс-мажорних обставин ніяким чином не позбавляє позивача права отримати належну оплату за надані ним та отримані відповідачем послуги по договору;

- право позивача застосувати ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не залежить від наявності форс-мажорних обставин, оскільки 3% річних та інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Додатково позивач вказував, що жодних порушень норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 16, ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України -допущено не було, оскільки Батовська Т.І., яка підписала позовну заяву, до матеріалів позову долучила як довіреність № 16/12-35 від 16.12.2021, так і свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП № 002205 від 11.06.2019, видане адвокату Батовській Т.І, які в сукупності свідчать про наявність у вказаного представника статусу адвоката і повноважень на підписання позову.

Короткий зміст заперечень Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на відзив Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго"

06.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Сумиобленерго" надійшли заперечення на відзив Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго", в яких відповідач узагальнено наголошував на тому, що нарахування і стягнення позивачем 3% річних інфляційних втрат в силу наявності доведених і визнаних обопільно форс-мажорних обставин, п. 10.1 договору, повного виконання відповідачем зобов`язань по договору, відсутності збитків і витрат позивача - є нічим іншим, як способом незаконного збагачення позивача. Розмір грошових коштів, який підлягає стягненню з скаржника на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2022 не має ніякого відношення до компенсаторності втрат позивача та є надвеликим. Крім того, відповідач просив суд апеляційної інстанції зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних до 1 гривні з метою досягнення оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобіганню настання негативних наслідків для скаржника, який здійснює свою господарську діяльність як оператор системи розподілу на території Сумської області, яка віднесена до зони бойових дій.

Крім того, відповідач зазначав, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду заяву позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, суд першої інстанції допустив порушення п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаною заявою позивач збільшив позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, але судовий збір за збільшення суми стягнення - не сплатив, і одночасно зменшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 07.04.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині стягнення 3 % річних в сумі 118 417,37 грн змінити, виклавши резолютивну частину щодо вимог про стягнення 3 % річних, та судового збору в наступній редакції: "Стягути з Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3 % річних в сумі 236 834,74 грн. В частині стягнення інфляційних витрат в сумі 1 105 951,34 грн. рішення Господарського суду Сумської області залишити без змін".

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних у заявленому до стягненян розмірі, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно було зменшено на 50% розмір 3% річних, стягнувши 118 417 грн 37 коп., замість обгрунтовано заявлених 236 834 грн. 73 коп. Скаржник вказував, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано приписи ст. 233 Господарського кодексу України, оскільки заявлені до стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, а є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, скаржник зазначав, що заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати - є єдиною компенсацією втрат позивача, спричинених порушенням його права на своєчасну оплату послуг, адже Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 26.04.2022 № 413 на період дії в Україні воєнного стану та протягом після 30 днів після його припинення або скасування, зупинила нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Сумиобленерго" 12.04.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/849/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/849/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Також, не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 07.04.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині стягнення 3 % річних в сумі 118 417,37 грн змінити, виклавши резолютивну частину щодо вимог про стягнення 3 % річних, пені та судового збору в наступній редакції: "Стягути з Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3 % річних в сумі 236 834,74 грн. В частині стягнення інфляційних витрат в сумі 1 105 951,34 грн. рішення Господарського суду Сумської області залишити без змін".

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) справу № 920/849/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Чорногуз М.Г., Шаптала Є.Ю.

28.04.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/849/22.

У зв`язку з перебуванням суддів Шаптали Є.Ю. та Чорногуза М.Г. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.05.2023 у справі № 920/849/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне прийняти апеляційні скарги Приватного Акціонерного товариства "Сумиобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Укренерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 прийнято апеляційні скарги Приватного Акціонерного товариства "Сумиобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Укренерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І., відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного Акціонерного товариства "Сумиобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Укренерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023у справі № 920/849/22, розгляд справи призначено на 13.06.2023, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 клопотання Акціонерного товариства "Сумиобленерго" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 13.06.2023 з`явились:

Представник позивача - Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - в залі суду;

- представник відповідача - Акціонерного товариства "Сумиобленерго" - в режимі відеоконфереції в приміщенні Сумського районного суду Сумської області.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Представник позивача в судовому засіданні 13.06.2023 підтримав доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", просив вказану апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині стягнення 3 % річних в сумі 118 417,37 грн змінити, виклавши резолютивну частину щодо вимог про стягнення 3 % річних, та судового збору в наступній редакції: "Стягути з Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3 % річних в сумі 236 834,74 грн. В частині стягнення інфляційних витрат в сумі 1 105 951,34 грн. рішення Господарського суду Сумської області залишити без змін. Проти доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства "Сумиобленерго" - заперечував, просив залишити апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.06.2023 підтримав доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Сумиобленерго", просив вказану апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі № 920/849/22 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проти доводів апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - заперечував.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.06.2019 між Приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія Укренерго та Акціонерним товариством Сумиобленерго укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0511-02041/2706/22 відповідно до умов якого, в редакції додаткової угоди від 28.12.2021, позивач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору для розрахунків за договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді; 2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XІ Кодексу системи передачі.

За умовами п. 4.2. договору, планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю.

Пунктами 5.1., 5.2. договору встановлено, що розрахунковим періодом за договором є 1 календарний місяць. Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 договору, відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця, 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 5.5. договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передані послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передані послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передані послуги та актів коригування до актів приймання-передані послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, договір вважається подовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач повідомив позивача про плановий обсяг послуг з передачі електричної енергії у спірний період, зокрема: у березні 2022 року - листом від 25.02.2022, у квітні 2022 року листом від 23.03.2022, у травні 2022 року листом від 25.04.2022, у червні 2022 року листом від 25.05.2022, у липні 2022 року листом від 25.06.2022, у серпні 2022 року листом від 25.07.2022.

Відповідно до актів приймання-передачі послуг від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.08.2022, а також актів коригування від 21.03.2022, від 19.05.2022, від 30.05.2022, від 16.06.2022, від 29.06.2022, від 27.07.2022, від 18.08.2022, позивач надав відповідачу послуги з передачі електричної енергії у березні 2022 року вартістю 5 208 709 грн 63 коп., у квітні 2022 року вартістю 10 927 545 грн 34 коп., у травні 2022 року вартістю 6 566 415 грн 30 коп., у червні 2022 року вартістю 5 620 999 грн 70 коп., у липні 2022 року вартістю 4923193 грн 29 коп., у серпні 2022 року вартістю 5827876 грн 97 коп.

Надані позивачем послуги за період з березня до серпня 2022 року оплачені відповідачем повністю згідно з платіжними дорученнями № від 29.04.2022, № від 30.05.2022, № від 30.06.2022, № від 30.06.2022, № від 26.07.2022, № від 27.07.2022, № від 29.07.2022, № від 29.07.2022, № від 31.08.2022, № від 31.08.2022, № від 16.09.2022, № від 16.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг у період з березня до серпня 2022 року в порядку визначеному договором, у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення з відповідача 239 141 грн 57 коп. 3% річних, 1 145 731 грн 15 коп. інфляційних втрат (з урахуванням заяви від 24.11.2022 № 01/51894 та доданого о неї розрахунку).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частина перша статті 903 Цивільного кодексу України визначає, що у разі, коли договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту договору вбачається, що сторонами погоджено для розрахунку за ним два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком Користувача відповідно до п. 4.2. договору.

Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений пунктом 5.2. договору поетапна попередня оплата.

Фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XІ Кодексу системи передачі. Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передані послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії Користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у Користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 24 листопада 2022 року по справі № 927/713/21, від 19.08.2022 по справі № 912/1941/21.

Отже, як невиконання або неналежне виконання Користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання, зокрема, згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, відповідач розрахувався за надані послуги, однак з порушенням строків та порядку розрахунків, визначених договором (щодо оплати планового та фактичного обсягів послуг).

За приписами ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 10.1. 10.2. договору, сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/ соціально - політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Термін виконання зобов`язань за договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 10.03.2022 відповідач надіслав позивачу лист, в якому повідомив про виникнення форс-мажорних обставин, що засвідчені Торгово-промисловою палатою України, а саме військової агресії рф проти України. Відповідач зазначив, що по всій території Сумської області спостерігається складна ситуація, населені пункти перебувають під постійними обстрілами, більшість підприємств припинило свою діяльність, область знаходиться на межі гуманітарної кризи, у зв`язку з чим фактично припинились надходження коштів за надання послуг з розподілу від споживачів, що унеможливлює виконання фінансових зобов`язань за договором.

Відповідач в обґрунтування правової позиції щодо відсутності факту прострочення виконання зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами зазначав, що значна частина території Сумської області знаходиться під постійними обстрілами ворожої артилерії, у тому числі реактивної, ракетними обстрілами з літаків, гвинтокрилів, дронів, а також під обстрілами стрілецькою зброєю. Обстріли ворога руйнують об`єкти критичної інфраструктури електроенергетики Сумської області, що в свою чергу тягне величезні затрати відповідача для відновлення цих об`єктів. Також в Сумській області від ворожих обстрілів гинуть споживачі, відбувається руйнація майна споживачів, споживачі залишають свої місця проживання, переїжджають і переміщуються до більш спокійніших громад і територій України, електропостачальники припиняють надання послуг з електропостачання та припиняють свою діяльність і все це спричиняє недоотримання грошових коштів за надані послуги з розподілу електричної енергії.

На підтвердження виникнення форс-мажорних обставин відповідач подав до матеріалів справи сертифікат Сумської торгово-промислової палати № 5900-22-0788 від 08.09.2022, в якому засвідчені такі форс-мажорні обставини у період з 24.02.2022 до 01.06.2022: тривалі перерви в електропостачанні, викликані військовою агресією рф, а саме: пошкодження енергетичного обладнання, відсутність можливості вчасно прибувати до місць пошкодження енергетичного обладнання, перебування на простої кваліфікованого персоналу для виконання аварійно-відновлювальних та планових робіт на обладнанні.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд апеляційної інстанції враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Такий лист не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією рф проти України та неможливістю виконання зобов`язань щодо оплати послуг у встановлені договором строки у спірний період, а також відповідачем не було надано належих та допустимих доказів в підтвердження наявності обставин непереборної сили, які перешкоджали відповідачу вчасно виконати зобов`язання з оплати послуг за договором у спірний період (березень-вересень 2022 року), в тому числі доказів недоотримання грошових коштів за надані послуги з розподілу електричної енергії від споживачів та постачальників, доказів понесення витрат для відновлення зруйнованих об`єктів критичної інфраструктури електроенергетики Сумської області.

Також, матеріали справи не містять доказів перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі у спірний період, останнім не доведено доказами, що внаслідок військової агресії рф проти України відповідач не в змозі був здійснювати господарську діяльність та виконувати взяті на себе грошові зобов`язання за договором.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що з урахуванням в сукупності усіх обставин справи відсутні обумовлені законом та договором підстави для відкладення терміну виконання зобов`язань з оплати послуг за договором. Доводи відповідача в цйі частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадженян та спростовуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами справи.

Відповідно до розрахунку позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати планових та фактичних обсягів послуги за період з березня до серпня 2022 року, позивач нарахував відповідачу 3% річних в загальній сумі 239 141 грн 57 коп., інфляційне збільшення суми боргу в загальній сумі 1 145 731 грн 15 коп., з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок, суд апеляційної інстанції дійшв висновку, що позивачем неправомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати фактичного обсягу послуг, а також оплати за актом коригування від 18.08.2022, починаючи з 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (березень, травень, червень, липень, серпень 2022 року), оскільки відповідно до п. 5.5. договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно). Таким чином виконання зобов`язання є простроченим з 16 числа місяця, наступного за розрахунковим, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування.

Таким чином, загальна сума 3% річних за березень 2022 року складає 43 887 грн 79 коп., а не 43 888 грн 49 коп., як зазначено позивачем.

За період з 04.05.2022 по 18.05.2022 3% річних за несвоєчасну сплату першого планового платежу за травень 2022 року складають 1636 грн 34 коп., а не 1636 грн 35 коп., за період з 16.06.2022 до 28.07.2022 3% річних за несвоєчасну оплату фактичного обсягу послуги за травень 2022 року складають 23207 грн 33 коп., загальна сума 3 % річних за травень 2022 року 43 742 грн 01 коп.

За період з 16.07.2022 до 30.08.2022 3% річних за несвоєчасну оплату фактичного обсягу послуги за червень 2022 року складають 21252 грн 00 коп., загальна сума 3 % річних за червень 2022 року 33698 грн 79 коп. Інфляційне збільшення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати фактичного обсягу послуг за червень 2022 року за період з 16.07.2022 до 30.08.2022 становить 61 831 грн. 00 коп. (індекс інфляції за серпень 2022 - 101,10), загальна сума інфляційного збільшення за червень 2022 року 98604 грн 33 коп.

За період з 16.08.2022 до 15.09.2022 3% річних за несвоєчасну оплату фактичного обсягу послуги за липень 2022 року складають 12544 грн 03 коп., загальна сума 3 % річних за липень 2022 року 26475 грн 22 коп.

Загальна сума 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати послуг за серпень 2022 складає 15 443 грн 02 коп. (неправомірне нарахування за 15.09.2022, з урахуванням умов договору щодо строків розрахунків).

З урахуванням наведеного, здійснивши відповідний розрахунок щодо сум строків і ставок нарахувань, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правомірними, обґрунтованими та документально підтвердженими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 236 834 грн. 73 коп. 3% річних, 1 105 951 грн 34 коп. інфляційного збільшення суми боргу, які підлягають задоволенню в наведених частинах.

При цьому, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2306 грн 84 коп. 3% річних, 39 779 грн 81 коп. інфляційного збільшення суми боргу - задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

В свою чергу, відповідач як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заявив про зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу до 1 грн., враховуючи виконання зобов`язання з оплати послуг у повному обсязі, відсутність збитків у позивача, специфіку відносин, що існують на ринку електроенергії в Україні, з метою досягнення оптимального балансу інтересів сторін та запобігання настанню негативних наслідків для відповідача, який здійснює свою господарському діяльність на території Сумської області, половина якої віднесена до зони бойових дій.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що з метою дотримання балансу інтересів сторін у справі, є підстави для зменшення розміру 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на 50 %. Суд першої інстанції взяв до уваги поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів для виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання, оплату наданих послуг у повному обсязі, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків саме внаслідок дій відповідача у визначених у цій справі правовідносинах, а також те, що стягнення судом частини 3% річних, інфляційних втрат забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору, у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки від несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань.

Нормативно в обгрунтування ухваленого рішення в цій частині суд першої інстанції посилався на приписи ч. 1 та ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 3 Цивільного кодексу України та правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 904/417/18.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками сууд першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково застосував в контексті спірних правовідносин приписи ч. 1 та ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, і відповідно всупереч приписам ст. 625 Цивільного кодексу України зменшив розмір 3% річних на 50%, відмовивши у стягнення 118 417,37 грн., та присудивши до стягнення 118 417,37 грн. замість обгрунтовано заявленої позивачем до стягнення суми у 236 834 грн. 73 коп. 3%.

Стосовно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Доводи відповідача в частині зменшення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, саме до 1 грн., як і висновки суду першої інстанції щодо зменшення до стягнення на 50% суми 3% річних - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на безпідставність та необґрунтованість тверджень скаржника в цій частині та їх недоведеність суду першої інстанції належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідні твердження скаржника спростовуються тим, що загальна сума заборгованості за договором сплачена відповідачем, заявлені позивачем до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат не є невиправдано обтяжливими чи непосильними в контексті встановлених обставин справи, і не приводить до явно нерозумних і несправедливих наслідків, а також стягнення вказаних сум не порушує розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, а лише сприяє встановленню та посиленню договірної дисципліни між сторонами. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, в контексті встановлених обставин справи, відповідачем не наведено умов, які є підставами для зменшення нарахованих до стягнення 3% річних.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру 3 % річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), наведені відповідачем підстави для зменшення 3% річних (фактичне виконання основного зобов`язання, незначне прострочення) не можуть бути підставою для зменшення розміру 3 % річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21).

При цьому, справа № 902/417/18 не є подібною зі справою, що розглядається, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних, тому суд апеляційної інстанції помилково зменшив розмір 3 % річних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно наявності обумовлених законом підстав для зменшення 3% річних на 50% (відмовивши у стягненні 118 417,37 грн.), у зв`язку з чим рішення суду у наведеній частині підлягає скасуванню, з урахуванням мотивів даної постанови, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 236 834 грн. 73 коп. 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, законні та документально доведені належними та допустимими доказам в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності обумовлених законом підстав для зменшення вказаного показника як на 50%, так і до 1 гривні.

Також, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 16, ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані з огляду на наступне.

Так, скаржник вказував, що апеляційна скарга № 01/16967 від 05.04.2023 підписана адвокатом Батовською Т.І. на підставі довіреності № 03/01-11 від 03.01.2023, яка уповноважує представляти інтереси і підписувати документи позивача не адвоката Батовську Т.І., а фізичну особу Батовську Т.І., а отже, позов мав бути залишеним без розгляду, а позовна заява - поверненню, оскільки заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, підписано особою, яка не має права її підписувати.

За змістом ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 ст.3 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст.131-2 Конституції України, обов`язковою вимогою для здійснення представництва іншої особи у суді є те, що таке представництво може здійснювати виключно адвокат (за винятком випадків, встановлених законом).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: - договір про надання правової допомоги; - довіреність; - ордер; - доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 ст.26 Закону встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Жодна норма Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні Господарський процесуальний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи скаржника про те, що у тексті довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво у суді, обов`язково повинно бути вказано, що її видано саме адвокату.

Вказана правова позиція висвітлена також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 908/1101/17, а також постановах Верховного суду від 04.11.2020 у справі № 910/6421/19, від 28.04.2020 № 910/8331/19.

Конституція України гарантує особам право на апеляційний перегляд рішення судів першої інстанції (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України).

У пункті 27 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 зі справи "Пелевін проти України" за заявою №24402/02 Суд зазначив, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А, № 11). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства", від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія А, №93).

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що жодних порушень норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 16, ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України - судом першої інстанції при прийнятті позову допущено не було, оскільки Батовська Т.І. , яка підписала позовну заяву, до матеріалів позову долучила як довіреність № 16/12-35 від 16.12.2021, так і свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП № 002205 від 11.06.2019, видане адвокату Батовській Т.І, які в сукупності свідчать про наявність у вказаного представника статусу адвоката і повноважень на підписання позову та відповідних документів у справі. Також, в довіреності № 03/01-11 від 03.01.2023 представник Батовська Т.І. наділена відповідними повноваженнями.

Стосовно доводів відповідача про те, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду заяву позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, допустив порушення п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаною заявою позивач збільшив позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, але судовий збір за збільшення суми стягнення - не сплатив, і одночасно зменшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

П. 2) ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Слід зазначити, що заяви позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, з урахуванням уточнення до заяви (вх. № 361 від 18.01.2023) подані у строк, встановлений п. 2) ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, тобто до закриття підготовчого провадження у справі ухвалою від 21.02.2023.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, за наслідками розгляду вказаної заяви позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, з урахуванням уточнення до заяви (вх. № 361 від 18.01.2023), судом першої інстанції постановлено ухвалу від 21.02.2023, якою:

- прийнято до розгляду заяву Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вх. № 2965 від 24.11.2022) з урахуванням уточнення до заяви (вх. № 361 від 18.01.2023) в частині збільшення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних (239141 грн 57 коп.);

- закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 241 697 грн 26 коп. інфляційних втрат;

- повернуто Приватному акціонерному товариству Національна енергетична компанія Укренерго (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, ) з державного бюджету України (рахунок UA3018540, отримувач - ГУК Сум. обл/Сумська МТГ/22030101, , банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат)) судовий збір в сумі 3507 грн 02 коп., сплачений платіжним дорученням № 5 від 14.10.2022;

- закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні з повідомленням сторін на 14.03.2023, 11:00. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Сумської області за адресою: м. Суми, проспект Шевченка Тараса, 18/1, 1-й поверх, зал судового засідання № 1.

Вказана ухвала є чинною і в апеляційному порядку учасниками спору не оскаржувалась, зокрема і в частині закриття провадження у справі в частині стягнення 241 697,26 грн. інфляційних втрат.

При цьому, позовні вимоги позивача, внаслідок прийняття вказаної заяви позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, з урахуванням уточнення до заяви (вх. № 361 від 18.01.2023), складались з вимог про стягнення з відповідача 3% річних (239141 грн 57 коп.) та інфляційні втрати (1 145 731,15 грн.), які відповідно підлягали оплаті судовим збором в сумі 20 773,09 грн. (1,5% від суми розглядуваних майнових вимог згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), і з урахуванням принципу пропорційності, вказаний судовий збір підлягає розподілу за результатами розгляду справи згідно з п. 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням закриття судом провадження у справі в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 241 697 грн 26 коп. та прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог в частині 3% річних, ціна позову складає 1384872 грн 72 коп.

Таким чином, за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову в сумі 1384872 грн 72 коп. підлягає сплаті судовий збір в розмірі 20 773 грн. 09 коп., що сплачений позивачем згідно з платіжним дорученням № 5 від 14.10.2022.

В свою чергу, при зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 24 280,11 грн. згідно платіжного доручення № 5 від 14.10.2022, провадження у справі № 920/849/22 в частині стягнення з відповідача 241 697 грн 26 коп. інфляційних втрат закрите, у зв`язку з відсутністю предмета спору, з урахуванням прийняття судом першої інстанції до розгляду заяви позивача в частині збільшення позовних вимог щодо стягнення 3% річних, а отже, судовий збір сумі 3 507,02 грн. підлягав поверненню позивачу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду заяву позивача від 24.11.2022 № 01/51894 про закриття провадження у справі в частині та повернення надлишково сплаченого судового збору, допустив порушення п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» - є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи, що встановлено судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (щодо зменшення 3% на 50 %, внаслідок чого відмовлено у стягненні 118 417,37 грн.) ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (стосовно відсутності виняткових обставин для зменшення 3% річних та правових підстав такого зменшення), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (зокрема, щодо обставин впливу на виконання зобов`язань відповідача обставин воєнного стану), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення в оскаржуваній позивачем частині підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних загалом в розмірі 236 834 грн. 73 коп. 3% річних. В решті рішення суду першої інстанції в частині присудження до стягнення 1 105 951 грн 34 коп. інфляційного збільшення суми боргу - підлягає залишенню без змін.

В свою чергу, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні в частині обґрунтованості вимог позивача щодо нарахування 236 834 грн. 73 коп. 3% річних та 1 105 951 грн 34 коп. інфляційного збільшення суми боргу, оскаржуване рішення в цій частині ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення в оскаржуваній відповідачем частині щодо задоволення позовних вимог, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог за позовом та апеляційною скаргою, у зв`язку з чим:

- судовий збір за подачу апеляційної скарги Акціонерним товариством "Сумиобленерго" - залишити за скаржником;

- з Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 664,39 грн. за подачу останнім апеляційної скарги, яка задоволена в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі №920/849/22 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Укренерго" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі №920/849/22 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.03.2023 у справі №920/849/22 скасувати частково в частині зменшення 3% річних.

4. Викласти резолютивну частину судового рішення у новій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, ) 236 834,73 (двісті тридцять шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн 73 коп. 3% річних, 1 105 951,34 (один мільйон сто п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну) грн 34 коп. інфляційних втрат, 20 141,79 (двадцяти тисяч сто сорок одну) грн 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.».

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. Івана Сірка, буд. 7, м. Суми, 40035, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032, ) 2 664,39 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) грн 39 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

6. Судові витрати (судовий збір) Акціонерного товариства «Сумиобленерго» залишити за скаржником.

7. Видачу наказів по справі №920/849/22 доручити Господарському суду Сумської області.

8. Матеріали справи №920/849/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 25.09.2023 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Тищенко