СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Харків Справа № 922/1767/22 (758/5818/13-ц)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.,

за участю:

від позивача - Чоломбитько Ю.О. - на підставі ордеру серії ВІ № 1167740 від 20.09.2023р.;

від відповідача (апелянта) - Винокуров О.В.- на підставі ордеру серії АІ № 1444173 від 17.08.2023 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Київ, (вх. №1802 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) (суддя Яризько С.О., постановлену в м.Харків, дата складення повного тексту - 07.08.2023р.) постановлену за результатами розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про забезпечення позову

за позовом: Компанії "Novaagro limited", правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ кроп", м.Харків,

до відповідача: ОСОБА_1 , м.Київ,

про стягнення коштів,

та за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , м.Київ,

до 1-го відповідача: Компанії "Novaagro limited", правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ кроп", м.Харків,

до 2-го відповідача: Компанії "Phoenix capital limited", м.Київ,

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2023р. Компанія "Novaagro limited" звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 586898,37дол.США, як поручителя за договором поруки від 05.07.2012р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.11.2011р. між Компанією "Phoenix capital limited" та Компанією "Novaagro limited" було укладено договір про надання агентських послуг № PC004237, відповідно до умов якого Компанія "Phoenix capital limited" зобов`язалась за рахунок Компанії "Novaagro limited" та на її користь здійснювати інвестування в цінні папери. На виконання зазначеного договору компанія "Novaagro limited" перерахувала компанії "Phoenix capital limited" 500000,00 доларів США.

01.02.2012р. було укладено угоду про розірвання договору про надання агентських послуг № PC-004237 від 10.11.2011р., згідно з пунктами 2.1, 3, 5 якої Компанія "Phoenix capital limited" зобов`язалась повернути компанії "Novaagro limited" перераховані 500000,00доларів США до 01.11.2012р. та проценти.

В подальшому, 05.07.2012р. між Компанією "Novaagro limited", компанією "Phoenix capital limited" та громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручився перед компанією "Novaagro limited" за виконання обов`язків Компанії "Phoenix capital limited", встановлених угодою про розірвання договору про надання агентських послуг № PC-004237 від 10.11.2011р. (включно з усіма додатками та додатковими угодами до нього), яка була укладена між сторонами 01.02.2012р.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки від 05.07.2012р. порукою забезпечується виконання зобов`язання щодо сплати компанією "Phoenix capital limited" грошових коштів, в тому числі основної суми боргу в розмірі 500000,00доларів США та процентів.

Оскільки Компанією "Phoenix capital limited" зобов`язання виконано не було, Компанія "Novaagro limited" звернулась до суду з позовом до поручителя - ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 586898,37 дол.США за договором поруки від 05.07.2012р.

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 04.10.2013р. у справі №758/5818/13-ц позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Компанія "Novaagro limited" заборгованість в загальній сумі 586898,37дол.США та судовий збір в розмірі 3441,00грн.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 12.02.2016р. у справі №758/5818/13-ц скасовано заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 04.10.2013р. у справі №758/5818/13-ц за заявою відповідача з призначенням розгляду справи.

30.06.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Компанії "Novaagro limited" та Компанії "Phoenix capital limited" про визнання недійсним договору поруки від 05.07.2012р., укладеного між Компанією "Phoenix capital limited", Компанією "Novaagro limited" та ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань Компанії "Phoenix capital limited" перед Компанією "Novaagro limited" за угодою від 01.02.2012р. про розірвання договору про надання агентських послуг №РС-004237 від 10.11.2011р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом посилався на відсутність в договорі поруки печатки однієї із сторін - Компанії "Phoenix capital limited" та підроблення підпису ОСОБА_1 на вказаному договорі поруки від 05.07.2012р., що має наслідком визнання такого договору неукладеним та недійсним, тобто таким, що не породжує жодних правових наслідків для сторін.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 06.10.2022р. залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2023р. у справі №758/5818/13-ц задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про заміну сторони у справі, замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Компанію "Novaagro limited" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Топ кроп", з тих підстав, що за договором про відступлення права вимоги (заміни кредитора у зобов`язанні) від 01.10.2020р. первісний кредитор - Компанія "Novaagro limited" відступило право грошової вимоги в загальному розмірі 1 150 000 доларів США, що складається з вимоги про повернення суми інвестиції в розмірі 500 000 доларів США, сплати відсотків за період від 01.02.2012р. до 01.10.2020р. в розмірі 650000 доларів США та будь-якої іншої вимоги за угодою від 10.11.2011р. про розірвання договору про надання агентських послуг №РС-004237 від 01.02.2012р. на користь первісного кредитора (Компанії "Novaagro limited"), що забезпечено порукою ОСОБА_1 (відповідно до договору поруки від 05.07.2012р.) до ТОВ "Топ кроп".

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.03.2023р. залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.06.2023р. у справі №758/5818/13-ц, клопотання представника позивача - адвоката Чоломбитько Ю.О. про передачу справи до господарського суду задоволено; цивільну справу № 758/58180/13-ц за позовом Компанії "Novaagro limited" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Компанії "Novaagro limited", Компанії "Phoenix capital limited" про визнання недійсним правочину - передано до господарського суду Харківської області, в провадженні якого перебуває господарська справа №922/1767/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп".

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справу №922/1767/22 (758/5818/13-ц) передано на розгляд судді Яризько В.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2023р. приєднано справу №758/5818/13-ц до справи про банкрутство ТОВ "Топ кроп" №922/1767/22 для подальшого розгляду в межах справи про банкрутство; клопотання представника ТОВ "Топ Кроп" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.08.2023.

04.08.2023р. позивачем за первісним позовом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" подано до господарського суду Харківської області клопотання про забезпечення позову, в якому просив суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах суми позову, 21305918,44 грн. (582628,77 доларів США за курсом НБУ на дату подання заяви), які знаходяться на всіх рахунках первісного відповідача в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах.

В обґрунтування наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову позивач за первісним позовом посилався на те, що господарським судом Харківської області здійснюється провадження у справі про банкрутство ТОВ "Топ кроп", головною метою якого є захист прав та інтересів кредиторів, шляхом найбільш повного та швидкого задоволення їх грошових вимог.

Отже, для виконання зобов`язань ТОВ "Топ кроп" перед кредиторами боржнику необхідно захистити власні права та стягнути існуючу заборгованість в розмірі 582628,77доларів США, що становить 21305918,44грн. за курсом НБУ на дату подання заяви, шляхом реального виконання рішення у справі за позовом до ОСОБА_1 .

Проте, на думку позивача за первісним позовом, відсутні підстави вважати, що відповідач виконає рішення суду добровільно, оскільки заборгованість існує більше 11 років, про що беззаперечно відомо відповідачу.

Провадження у справі триває з 2013 року, протягом 10 років відповідач всіма можливими способами протидіє ухваленню законного рішення у справі, шляхом зловживання процесуальними правами, що полягає в оскарженні очевидно законних ухвал суду, заявлені необґрунтованих відводів складу суду, поданні клопотання про проведення експертизи і зупинення провадження у справі та ненадання матеріалів для проведення такої експертизи, клопотаннях про залишення позову без розгляду, тощо.

Отже, позивач за первісним позовом має обґрунтоване переконання, що після ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, останній протидіятиме виконанню законного рішення.

Позивач за первісним позовом також звертав увагу суду на те, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 339894603 від 20.07.2023р., вбачається, що ОСОБА_1 не має жодного нерухомого майна, яке могло б бути реалізоване в процедурі виконання рішення. Отже, очевидно, що після задоволення позову, у випадку відсутності коштів у відповідача, рішення суду залишиться невиконаним.

Виходячи з наведеного, позивач за первісним позовом вважав, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, у межах спірної суми, забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) задоволено клопотання ТОВ "Топ кроп" про забезпечення позову по справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц); накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах суми позову, 21305918,44грн. (582628,77 доларів США за курсом НБУ на дату подання заяви), які знаходяться на всіх рахунках первісного відповідача - ОСОБА_1 в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України мотивовані тим, що предметом первісного позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 значної суми коштів - 582628,77 доларів США, що становить 21305918,44грн. за курсом НБУ на дату подання заяви, проте, провадження в даній справі триває з 2013 року, та наразі як встановлено судом та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 339894603 від 20 липня 2023 року, ОСОБА_1 не має жодного нерухомого майна, яке могло б бути реалізоване в процедурі виконання рішення. Отже, у разі задоволення первісного позову, у випадку відсутності коштів у ОСОБА_1 , рішення суду залишиться невиконаним.

Виходячи з наведеного, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , у межах спірної суми, надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до невиправданого обмеження його прав, оскільки грошові кошти залишаться у володінні первісного відповідача, а можливість розпоряджатися обмежиться лише на певний час (до вирішення справи по суті) лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

ОСОБА_1 з ухвалою місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про забезпечення позову. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд лише послався на потенційне порушення прав позивача при виконані майбутнього рішення суду, тривалість судового провадження у даній справі з 2013 року та відсутність у ОСОБА_1 нерухомого майна, яке могло бути реалізованим в процедурі виконання рішення, проте, не можуть бути достатніми та самостійними підставами для вжиття заходів забезпечення позову без надання при цьому належних доказів на підтвердження того, що це може призвести до неможливості чи утруднить виконання рішення.

На думку апелянта, зі змісту клопотання позивача за первісним позовом про забезпечення позову не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки до нього не додано жодного документального підтвердження та інформації щодо того, що відповідачем здійснюються хоч якісь дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, такі як: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації; витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем; укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання.

Зокрема, в якості обґрунтувань поданого клопотання позивач за первісним позовом посилався, зокрема, на те, що відповідач протягом судового розгляду даної справи активно користується своїми процесуальними правами, оскаржує ухвали суду, заявляє відводи, подає ті чи інші процесуальні клопотання у справі, але позивач залишив поза увагою той факт, що відповідач у даній справі стверджує, що спірного договору поруки він ніколи не підписував та не укладав, у зв`язку із чим, заборгованість не визнає та, як наслідок, звернувся в межах даної справи з зустрічним позовом про визнання вказаного договору поруки недійсним.

За наведених обставин, апелянт вважає, що місцевий господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Окрім викладеного, апелянт також звертає увагу суду на те, що наклавши арешт на грошові кошти відповідача в усіх банківських установах, господарський суд першої інстанції фактично заблокував банківський рахунок ОСОБА_1 відкритий в АТ «Укрексімбанк», на який він на даний час отримує заробітну плату (грошове забезпечення військослужбовця) і відповідач не може користуватись нею.

Відповідна банківська довідка, на підтвердження вказаних обставин, як стверджує апелянт, буде надана протягом апеляційного перегляду даної справи.

Скаржник зазначає, що з 14.03.2022р. у зв`язку із повномасштабною війною російської федерації проти України за власним бажанням вступив до лав Збройних Сил України та виконував бойові завдання в складі військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження військові частини - АДРЕСА_1 ), що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 11.04.2022р. №174 та листом кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України.

02.03.2023р. апелянт був переведений і на даний час перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_3 від 21.07.2023р. №26/1828 (форма 5), а також витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 02.03.2023р. №49ДСК.

Апелянт стверджує, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, наклавши арешт на грошові кошти відповідача як військовослужбовця, який захищає Україну у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, у всіх банківських установах, в тому числі на рахунку в АТ «Укрексімбанк», на який ОСОБА_1 зараховується заробітна плата (грошове забезпечення військовослужбовця), є не тільки процесуальним порушенням, але є взагалі недоцільним та неможливим за будь-яких обставин.

Стосовно доказів, доданих скаржником до апеляційної скарги на підтвердження тих обставин, що він перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з цих доказів, вони були отримані вже після постановлення місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали від 07.08.2023р., отже, суд першої інстанції не надавав їм оцінку.

За приписами частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів.

Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. (Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 25.04.2018р. у справі №911/3250/16, від 06.02.2019р. у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019р. у справі №916/4692/15, від 16.12.2020р. у справі №908/1908/19, від 21.01.2021р. у справі №908/3359/19 від 27.04.2023р. у справі №927/738/19).

Враховуючи вищевикладене, апеляційним господарським судом зазначені документи не розглядаються та не приймаються до уваги в якості додаткових доказів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2023р. витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1767/22 (758/5818/13-ц); відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

07.08.2023р. на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1767/22 (758/5818/13-ц).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.09.2023р. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц); встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 27 вересня 2023 р. о 12:00 годині.

21.09.2023р. представником апелянта подано до апеляційного господарського суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення - підсистеми "Електронний суд".

22.09.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№11462), а саме: належним чином посвідчену копію довідки Центрального відділення АТ «Державний експортно - імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в м. Києві від 31.08.2023 р. № 0016412/27677-23 від 31.08.2023р.; копію заяви ТОВ "Топ кроп" до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. про відкриття виконавчого провадження; копію постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторії Михайлівни від 10.08.2023р. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5; копію постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторії Михайлівни від 10.08.2023р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_5; перелік адресатів, яким приватний виконавець Жданович В.М. направлено на виконання постанову від 10.08.2023р. про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5; копію листа Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві № БТ/0400140/5320-23 від 15.08.2023р. щодо виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника; докази направлення довідки (АТ «Укрексімбанк») в м. Києві від 31,08.2023р. №0016412/27677-23 від 31.08.2023 р. іншим учасникам справи (для суду).

Стосовно доказів, доданих скаржником на підтвердження тих обставин, що внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали було накладено арешт на банківський рахунок в АТ «Державний експортно - імпортний банк України» на який апелянт отримує заробітну плату (грошове забезпечення військослужбовця), колегія суддів зазначає, що, апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, у зв`язку із чим, додані документи, апеляційним господарським судом не розглядаються та не приймаються до уваги в якості додаткових доказів.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2023р. задоволено заяви представника апелянта - Омельчука Олександра Валерійовича та представника позивача за первісним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про участь у судовому засіданні 27 вересня 2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення - підсистеми "Електронний суд".

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2023р. оголошено перерву до 10:30 години 29 вересня 2023 р.; задоволені клопотання представників позивача та відповідача за первісним позовом про участь у судовому засіданні 29 вересня 2023рі у справі № 922/1767/22 (758/5818/13-ц) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

28.09.2023р. позивачем за первісним позовом подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.09.2023р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про забезпечення позову.

Представник позивача за первісним позовом заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, оскільки представник позивача за первісним позовом з`явився в судове засідання особисто а представник апелянта прийняв участь у судовому засіданні дистанційно (в режимі відеоконференції) та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а 2-ий відповідач за зустрічним позовом був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Так, процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі № 916/10/18, від 23.06.2018р. у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі № 909/526/18, від 21.01.2019р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019р. у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Позов в процесуальному сенсі - є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Предметом первісного позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 586898,37дол.США, як поручителя за договором поруки від 05.07.2012р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.11.2011р. між Компанією "Phoenix capital limited" та Компанією "Novaagro limited" було укладено договір про надання агентських послуг № PC004237, відповідно до умов якого Компанія "Phoenix capital limited" зобов`язалась за рахунок Компанії "Novaagro limited" та на її користь здійснювати інвестування в цінні папери. На виконання зазначеного договору компанія "Novaagro limited" перерахувала компанії "Phoenix capital limited" 500000,00 доларів США.

01.02.2012р. було укладено угоду про розірвання договору про надання агентських послуг № PC-004237 від 10.11.2011р., згідно з пунктами 2.1, 3, 5 якої Компанія "Phoenix capital limited" зобов`язалась повернути компанії "Novaagro limited" перераховані 500000,00доларів США до 01.11.2012р. та проценти.

В подальшому, 05.07.2012р. між Компанією "Novaagro limited", компанією "Phoenix capital limited" та громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручився перед компанією "Novaagro limited" за виконання обов`язків Компанії "Phoenix capital limited", встановлених угодою про розірвання договору про надання агентських послуг № PC-004237 від 10.11.2011р. (включно з усіма додатками та додатковими угодами до нього), яка була укладена між сторонами 01.02.2012р.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки від 05.07.2012р. порукою забезпечується виконання зобов`язання щодо сплати компанією "Phoenix capital limited" грошових коштів, в тому числі основної суми боргу в розмірі 500000,00доларів США та процентів.

Оскільки Компанією "Phoenix capital limited" зобов`язання виконано не було, Компанія "Novaagro limited" звернулась до суду з позовом до поручителя - ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 586898,37 дол.США за договором поруки від 05.07.2012р.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, за договором про відступлення права вимоги (заміни кредитора в зобов`язанні) від 01.10.2020р. первісний кредитор - Компанія "Novaagro limited" відступило право грошової вимоги в загальному розмірі 1150000 доларів США, що складається з вимоги про повернення суми інвестиції в розмірі 500000 доларів США, сплати відсотків за період від 01.02.2012р. до 01.10.2020р. в розмірі 650000 доларів США та будь-якої іншої вимоги за угодою від 10.11.2011р. про розірвання договору про надання агентських послуг №РС-004237 від 01.02.2012р. на користь первісного кредитора (Компанії "Novaagro limited"), що забезпечено порукою ОСОБА_1 (відповідно до договору поруки від 05.07.2012р.) до ТОВ "Топ кроп".

Отже, позивач в межах первісного позову мав довести на підставі належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Проте, як вбачається з клопотання про забезпечення позову, до нього не додано жодного доказу в обґрунтування обставин, на які позивач посилається в своїй заяві, які б підтверджували необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів критично ставиться до твердження позивача за первісним позовом про те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову, відсутні підстави вважати, що відповідач виконає рішення суду добровільно, оскільки заборгованість існує більше 11 років, про що беззаперечно відомо відповідачу, оскільки позивачем в заяві про забезпечення позову не наведено жодних обставин вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій щодо безпідставного витрачання ним коштів, приховування активів, тощо.

В контексті спірних правовідносин судова колегія враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18, в якій Суд вказав, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте, позивачем за первісним позовом не було надано жодного належного та допустимого доказу у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, з якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання позивача на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків - імовірну неможливість виконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення грошових коштів на рахунках, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2020р. у справі №922/2163/17, від 08.11.2019р. у справі №904/421/19.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме лише припущення позивача за первісним позовом про те, що відповідачем будуть вчинятися дії спрямовані на зменшення грошових коштів, що йому належать, без належного обґрунтування та зазначення конкретних вчинюваних відповідачем дій із посиланням на докази, не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Більш того, позивачем не було надано до суду і жодних доказів неспроможності відповідача виконати рішення суду в разі задоволення первісного позову.

Отже, наведені позивачем обставини в обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема щодо того, що провадження у даній справі триває з 2013 року, а відповідач не має жодного нерухомого майна, котре могло б бути реалізоване в процедурі виконання рішення, отже, разі задоволення первісного позову, у випадку відсутності коштів у ОСОБА_1 , рішення суду залишиться невиконаним, не свідчить про наявність підстав для забезпечення позову.

Тобто, наведені позивачем обставини не доводять, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів останнього.

Твердження позивача за первісним позовом щодо значної суми заявлених позовних вимог до відповідача також не свідчить про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача. Наявність заборгованості за договором поруки перед позивачем не може свідчити про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та потребує застосування заходів забезпечення позову.

Також, колегія суддів зазначає, що накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 в межах суми позову, 21305918,44грн. (582628,77 доларів США за курсом НБУ на дату подання заяви), які знаходяться на всіх рахунках первісного відповідача - ОСОБА_1 в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах, може призвести до неможливості виконання відповідачем своїх інших договірних зобов`язань та до погіршення фінансового стану відповідача.

При постановленні оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд, задовольняючи клопотання позивача за первісним позовом щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позову, мав обґрунтувати, в тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте, господарським судом першої інстанції не було наведено обґрунтованих обставин з посиланням на відповідні докази, що підтверджували б необхідність застосування заходів забезпечення позову. При цьому, суд першої інстанції обмежився лише наведенням мотивів, викладених в клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про вжиття заходів забезпечення позову, не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи та не навів обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, виходячи з встановлених обставин справи на підставі наявних в ній доказів.

Крім того, судова колегія зауважує, що обов`язок доказування відсутності активів у відповідача як підстава для застосування заходів забезпечення покладається саме на позивача, проте, до заяви про забезпечення позову останнім було додано лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 339894603 від 20.07.2023р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 не має жодного нерухомого майна. Будь-яких інших запитів щодо іншого майна, що може знаходитись у власності відповідача до матеріалів справи надано не було.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що клопотання позивача за первісним позовом ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі в разі задоволення первісного позову, що позивачем не обґрунтовано необхідність вжиття заходів до забезпечення позову та не надано на підтвердження своєї позиції належних та допустимими доказів щодо наявності фактичних обставин з якими процесуальний закон пов`язує застосування забезпечення позову. В поданих суду матеріалах відсутні докази та доводи, що належним чином обґрунтовують імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а у суду першої інстанції були відсутні правові підстави, встановлені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України для задоволення такого клопотання позивача за первісним позовом.

Колегія суддів також зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову як накладення арешту на майно чи грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном.

Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти на рахунках відповідача можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони (відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.07.2020р. у справі №910/3836/20 при розгляді подібних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, в контексті спірних правовідносин, щодо доводів апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд наклав арешт на грошові кошти відповідача, як військовослужбовця, у всіх банківських установах, в тому числі і на рахунок в АТ «Укрексімбанк», на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця), судова колегія вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення судом питання про вжиття заходів забезпечення позову в порядку статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, до дискреційних повноважень суду не належить перевірка підстави відкриття та призначення відповідних рахунків боржника.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 20.04.2022р. №756/8815/20, у разі коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що перебувають на рахунку боржника та є його заробітною платою, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку чи заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Отже, в даному випадку відповідне питання щодо встановлення наявності або відсутності підстав для накладення арешту на відповідний рахунок є підставою для звернення апелянта до приватного виконавця з клопотанням про зняття арешту з конкретної суми грошових коштів та у разі бездіяльності виконавця оскарження його дій в судовому порядку.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку заяві позивача за первісним позовом про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню. Оскаржувану ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про забезпечення позову у справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц) відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 07.08.2023р. у справі №922/1767/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ кроп" про забезпечення позову по справі №922/1767/22 (758/5818/13-ц).

Повний текст постанови складено 29.09.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна