ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 910/1054/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Сидорчук Я.О.;

відповідача - Литвин В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023

у справі №910/1054/23 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа" про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 4922435,27 грн, з яких: 2499118,81 грн - пеня та 2423316,46 грн - штраф, що нараховані у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором №201/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022 в частині строків поставки товару.

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України мотивовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "АнВа" зобов`язань за укладеним договором №201/1333-2022 від 16.05.2022 щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 2499118,81 грн пені та 2423316,46 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1054/23, вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 (повне рішення складено 02.06.2023) у справі №910/1054/23 позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АнВа" на користь позивача 249911,88 грн пені та 242331,65 грн штрафу, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом за клопотанням відповідача зменшено розмір пені та штрафу на 90% від заявленого розміру.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, в результаті чого безпідставно зменшено заявлений до стягнення розмір пені та штрафу на 90%.

В обґрунтування своєї позиції Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилаючись на докази наявні в матеріалах справи зауважує, що укладаючи договір №201/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022 під час дії воєнного стану сторони могли і повинні були передбачити всі істотні умови які можуть вплинути на результат їх співпраці. За наведеного, на переконання скаржника, зменшення судом першої інстанції розміру нарахованої позивачем неустойки на 90% є неспівмірним зі ступенем порушення відповідачем свого господарського зобов`язання та його наслідками у виді збоїв у централізованому забезпеченні речовим майном особового складу територіальних управлінь, з`єднань, військових частин і підрозділів Національної гвардії України, які виконують заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в умовах триваючої широкомасштабної збройної агресії російської федерації. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 апеляційну скаргу у справі №910/1054/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 апеляційну скаргу у справі №910/1054/23 залишено без руху на підставі ч. 3 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/1054/23, зупинено дію оскаржуваного рішення, справу призначено до розгляду на 12.09.2023 та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

24.08.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АнВа» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач заперечує проти доводів скарги позивача, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін, зазначаючи, що судом першої інстанції правильно застосовано норми ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та враховано наявну сукупність обставин для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені та штрафу з відповідача.

Зокрема відповідач зауважує, що під час виконання спірного договору мали місце форс-мажорні обставини, які вплинули на строки виконання договору, а також свідчать про відсутність вини Товариства з обмеженою відповідальністю «АнВа» у порушенні зобов`язання. Врахувавши всі обставини даної справи, ступінь виконання зобов`язань боржником, незначні прострочення поставки товару, причини неналежного виконання зобов`язання, поведінку відповідача під час виконання зобов`язань, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні 12.09.2023 представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду від 24.05.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АнВа" (учасник) укладено договір поставки товару від 16.05.2022 №201/ВЗЗ-2022, за умовами якого учасник зобов`язався поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари (п.1.1. договору).

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена у додатку №1 до цього договору: формений одяг (ДК 021:2015-18110000-3- (штани вітровологозахисні зимові). Загальна кількість товару - 25000 штук.

Відповідно до п. 3.1. ціна договору складає 43999500 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 7333250.00 грн.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1 вказану у розділі 13 цього договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.

Згідно п. 6.3.1 договору учасник зобов`язаний забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.3. договору сторонами погоджено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, учасник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи не надання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7. договору, замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору.

За умовами п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотiя, війна, інша небезпечна подія).

Пунктом 8.2 договору визначено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 14.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022 року (п. 10.1 договору).

За твердженням позивача, що не заперечується відповідачем, 16.06.2022 керівник відповідача Курганський С.П. отримав під підпис, зроблений власноруч, заявку позивача від 09.06.2022 №78/8/2-684 про необхідність поставки товару:

- в кількості 5000 комплектів у строк до 31.07.2022;

- в кількості 10000 комплектів у строк до 31.08.2022;

- в кількості 10000 комплектів у строк до 30.09.2022.

Водночас, зазначений товар поставлений відповідачем з порушенням строків. Так, згідно видаткових накладних:

- №179 від 17.08.2022 замовником отримано товар у кількості 700 шт. на суму 1231986,00 грн;

- №198 від 31.08.2022 замовником отримано товар у кількості 2140 шт. на суму 3766357,20 грн;

- №215 від 19.09.2022 замовником отримано товар у кількості 2160 шт. на суму 3801556,80 грн;

- №219 від 29.09.2022 замовником отримано товар у кількості 1080 шт. на суму 1900778,40 грн;

- №225 від 05.10.2022 замовником отримано товар у кількості 600 шт. на суму 1055988,00 грн;

- №237 від 07.10.2022 замовником отримано товар у кількості 1910 шт. на суму 3361561,80 грн;

- №240 від 12.10.2022 замовником отримано товар у кількості 520 шт. на суму 915189,60 грн;

- №248 від 18.10.2022 замовником отримано товар у кількості 1120 шт. на суму 1971177,60 грн;

- №257 від 25.10.2022 замовником отримано товар у кількості 180 шт. на суму 316796,40 грн;

- №261 від 26.10.2022 замовником отримано товар у кількості 410 шт. на суму 721591,80 грн;

- №277 від 03.11.2022 замовником отримано товар у кількості 640 шт. на суму 1126387,20 грн;

- №288 від 11.11.2022 замовником отримано товар у кількості 490 шт. на суму 862390,20 грн;

- №296 від 16.11.2022 замовником отримано товар у кількості 1430 шт. на суму 2516771,40 грн;

- №297 від 18.11.2022 замовником отримано товар у кількості 1170 шт. на суму 2059176,60 грн;

- №305 від 29.11.2022 замовником отримано товар у кількості 1570 шт. на суму 2763168,60 грн;

- №316 від 02.12.2022 замовником отримано товар у кількості 1640 шт. на суму 2886367,20 грн;

- №332 від 09.12.2022 замовником отримано товар у кількості 1410 шт. на суму 2481571,80 грн;

- №335 від 12.12.2022 замовником отримано товар у кількості 960 шт. на суму 1689580,80 грн;

- №343 від 13.12.2022 замовником отримано товар у кількості 650 шт. на суму 1143987,00 грн;

- №348 від 14.12.2022 замовником отримано товар у кількості 1300 шт. на суму 2287974.00 грн;

- №352 від 15.12.2022 замовником отримано товар у кількості 1740 шт. на суму 3062365,20 грн;

- №356 від 16.12.2022 замовником отримано товар у кількості 1180 шт. на суму 2076776,40 грн;

У зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині строку поставки товару, узгодженого сторонами у заявці на поставку товару від 09.06.2022, позивач пред`явив відповідачу претензію №78/8/2-32 від 05.01.2023 про сплату пені в розмірі 2499118,81 грн та штрафу в розмірі 2423316,46 грн, яка залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Порушення строків поставки товару, які погоджено сторонами у заявці, також визнавалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, проте відповідні порушення обґрунтовані неможливістю своєчасного виконання зобов`язань, у зв`язку з настанням обставин, які не залежали від волі останнього та вплинули на своєчасність виконання умов договору. Разом з тим відповідач просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

За результатами розгляду спору суд першої інстанції визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення 249911,88 грн пені та 242331,65 грн штрафу за порушення строків поставки товару. Водночас, місцевий господарський суд, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 17.03.2020 у справі №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18, умови договору, докази наявні в матеріалах справи, сертифікат Вінницької торгово-промислової палати №0500-22-1986 від 26.12.2022, зазначив, що відповідач не ухилявся від своїх зобов`язань, намагався вжити належних заходів для своєчасної поставки товару та повідомив позивача про затримку поставки товару з незалежних від нього обставин.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладений між позивачем та відповідачем договір відповідно до його предмету та змісту є договором поставки, який регулюється параграфом 1 глави 30 ГК України та положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що не виконавши зобов`язання у строк, встановлений договором, відповідач допустив порушення зобов`язання, у зв`язку з чим позивач правомірно застосував до відповідача санкції передбачені умовами договору, а саме: штраф та пеню.

Суд апеляційної інстанції також надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу стосовного того, що починаючи з 15.06.2022 відповідач здійснював прострочення поставки товару у зв`язку з обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що підтверджується сертифікатом Вінницької торгово-промислової палати, зазначає, що в цій частині доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам, суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 року у справі №927/25/21.

Доводи відповідача стосовно того, що такої обставини, як терористичні дії щодо цивільного населення України з боку російської федерації не існувало та відповідач не міг передбачити такі обставини під час укладання договору судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими, оскільки спірний договір №201/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022 укладено сторонами після початку повномасштабної військової агресії російської федерації та введення воєнного стану на території України (після 24.02.2022), зокрема, і зазначено стосовно розрахунків під час воєнного стану.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду, порушені відповідачем.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу щодо сум, строків та ставок нарахувань, судом апеляційної інстанції встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 2499118,81 грн пені та 2423316,46 грн штрафу за порушення строків поставки товару - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В свою чергу, суд першої інстанції приймаючи до уваги те, що відповідач зобов`язання зі спірної поставки товару виконав в повному обсязі до звернення з даним позовом до суду, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України на 90%, у зв`язку з чим задовольнив позов в частині стягнення пені в розмірі 249911,88 грн та штрафу в розмірі 242331,65 грн.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та доводи учасників справи в цій частині, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України в контексті спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення штрафних санкцій (пені та штрафу) на 90%. В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що в його діях відсутній склад господарського правопорушення, а нездійснення поставки товару у визначений сторонами строк стався внаслідок обставин, що знаходилися поза розумним контролем відповідача. Зокрема, відповідач зазначив, що з 15.06.2022 російською федерацією розпочато систематичні артилерійські, ракетні обстріли та обстріли з реактивних систем залпового вогню району знаходження виробничих потужностей Товариства з обмеженою відповідальністю «АнВа» (м. Вознесенськ) (що негативно вплинуло на виробничий процес та унеможливило планову господарську діяльність через необхідність реагування на оголошувані сигнали повітряної тривоги шляхом зупинення виробничих процесів), у зв`язку з чим своєчасно поставити товар обумовлений договором відповідач не зміг, що підтверджується листами Вознесенської районної військової адміністрації від 26.12.2022 №1341/02.02-23/11 та від 22.03.2023 №221/02.02-23/11, листом Вознесенського РУ ГУ ДСНС України в Миколаївській області від 15.02.2023 №27/340 та сертифікатом №0500-22-1986 про форс-мажорні обставини виданим Вінницькою торгово-промисловою палатою.

Також відповідач відмітив, що 17.06.2022 листом повідомив позивача про настання з 15.06.2023 форс-мажорних обставин, які впливають на терміни виконання зобов`язань за договором.

Поряд з цим відповідач звернув увагу суду на вжиття ним заходів для належного виконання зобов`язань та мінімізації негативних наслідків для зобов`язання від впливу форс-мажорних обставин. А саме, повідомив про направлення запитів до осіб, які потенційно могли виробити/поставити в передбачений договором строк необхідний замовнику товар (Товариству з обмеженою відповідальністю «Дрімм Текс» (№185 від 21.06.2022), Товариству з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Євроспецкомплект» (№186 від 21.06.2022), Приватному підприємству «Ален Бізнес» (№190 від 05.07.2022), Товариству з обмеженою відповідальністю «Ольстер» (№208 від 29.07.2022), Товариству з обмеженою відповідальністю «Мастер 7» (№219 від 15.08.2022), Приватному підприємству «Ален Бізнес» (№243 від 19.09.2022). Проте, у відповідь на отримані запити підприємства повідомили про неможливість виготовлення текстильних виробів через відсутність вільних виробничих потужностей, браку працівників через воєнні дії. За наведеного, відповідач стверджує, що внаслідок настання форс-мажорних обставин та відповідно, неможливості своєчасного виконання зобов`язань за договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «АнВа» вжило всіх можливих заходів для вирішення проблем з поставкою необхідного замовнику товару у визначені строки, тобто його поведінка була спрямована на виконання договору.

Крім того, за повідомленнями відповідача, заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій (4922435,27 грн) є неспівмірний порушеним інтересам позивача, оскільки є надмірно великим у порівнянні із збитками кредитора (позивач не надав доказів існування збитків).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20)).

Окрім того, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (відповідна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, вирішуючи питання зменшення пені та штрафу на 90% оцінив відповідні аргументи і докази сторін, врахував безпекову ситуацію в регіоні, де знаходяться виробничі потужності відповідача (м. Вознесенськ), обставини, які утруднили своєчасність виконання зобов`язань, незначний період прострочення та виконання відповідачем зобов`язань у повному обсязі.

При дослідженні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд апеляційної інстанції інстанцій, з-поміж іншого, також враховує наступні обставини:

- відповідач виконав умови договору, а саме: поставив товар на загальну суму 43999500 грн, що підтверджується видатковими накладними, однак з порушенням строків;

- відповідач завчасно повідомив позивача про неможливість своєчасного виконання зобов`язань за договором через настання обставин непереборної сили (повідомлення направлено позивачу 17.06.2022, тоді як заявка на отримання товару за договором датована 09.06.2022 та отримана керівником відповідача 16.06.2022), а відтак позивач в силу положень п. 6.2.1 договору мав право достроково розірвати договір;

- в підтвердження доводів щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язань за договором відповідач надав листи Вознесенської районної військової адміністрації від 26.12.2022 №1341/02.02-23/11 та від 22.03.2023 №221/02.02-23/11 (згідно яких починаючи з 15.06.2022 кількість ракетних, артилерійських обстрілів та обстрілів із РСЗВО збільшилася у порівнянні з попереднім періодом на 8-9 разів, протягом робочого часу на 5-6 разів) та сертифікат №0500-22-1986 від 27.12.2022 про форс-мажорні обставини виданий Вінницькою торгово-промисловою палатою (зазначено, що в період з 15.06.2022 по 27.12.2022 мали місце та існували документально підтверджені об`єктивні обставини, які не дозволяли Товариству з обмеженою відповідальністю «АнВа» виконати свої зобов`язання за договором №201/ВЗЗ-2022 від 16.05.2022 з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України);

- відповідач не ухилявся від своїх зобов`язань та намагався вжити належних заходів для виконання зобов`язань, зокрема, звертався до підприємств, які потенційно могли виробити/поставити в передбачений договором строк необхідний замовнику товар;

- розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій (4922435,27 грн) складає 11,19 % від загальної вартості поставленого товару (43999500) та є неспіврозмірним, в той же час як неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того колегія суддів, враховуючи економічну ситуацію в країні, специфіку покладених завдань на відповідача, обставини виконання відповідачем зобов`язань за контрактом з незначним простроченням поставки товару, а також те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності, зауважує, що суд першої інстанції, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, вірно установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів врахувавши, як майнові інтереси позивача, так і відповідача, обставини, які на думку суду можливо розцінити як виняткові, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги інтереси обох сторін, погоджується з місцевим господарським судом щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) на 90%.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо неправильного застосування місцевим господарським судом положень ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що такі обставини є винятковими та достатніми для зменшення неустойки.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій:

Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені, зокрема і у справі, на яку послався позивач (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №912/1703/18) свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд у наведених справах не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №914/3231/16).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував у цій справі надане ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України право щодо зменшення розміру неустойки.

Інші аргументи скаржника не впливають на правильність висновків місцевого господарськогосуду за результатом розгляду вимог позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/1054/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/1054/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/1054/23.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.09.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко