РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2023Справа № 910/12687/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Шокало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 6)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" (03148, місто Київ, вул. Кучера Василя, будинок 3)

про стягнення 1 288 788,00 грн.

за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД"

до Міністерства оборони України

про розірвання договору.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): Хатунцева І.В.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): Лехкар О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" про стягнення 1 288 788,00 грн пені, нарахованої за порушенням відповідачем строків поставки товару за договором №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 24.05.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12687/22, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

07.12.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 заяву про забезпечення позову Міністерству оборони України заяву повернуто без розгляду.

28.12.2022 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов попередній відзив на позов, до якого були долучені клопотання про розгляд справи № 910/12687/22 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) представників сторін, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

28.12.2022 через відділ діловодства суду від ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" надійшла зустрічна позовна заява про розірвання договору.

30.12.2022 через відділ діловодства суду від представника Міністерства оборони України надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" і які знаходяться на його балансі на території України в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 288 788,00 грн.

Разом з тим, суддя Літвінова М.Є. у період з 02.01.2023 по 13.01.2023 перебувала на лікарняному.

03.01.2023 через відділ діловодства суду від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на зустрічний позов.

03.01.2023 через відділ діловодства суду від представника Міністерства оборони України надійшла відповідь на відзив на первісний позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 відмовлено Міністерству оборони України у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 залишено без руху зустрічну позовну заяву.

13.04.2023 через відділ діловодства суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" до спільного розгляду з первісним позовом та призначено підготовче засідання на 22.05.2023.

Судом у підготовчому засіданні 22.05.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 21.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12687/22 до судового розгляду по суті на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 оголошувалася перерва до 09.08.2023.

08.08.2023 через систему «Електронний суд» від ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, котра була задоволена ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2023.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 09.08.2023 відповідно до приписів ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.05.2022 між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" (постачальник) було укладено договір №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити до 30.06.2022 оливу моторну для швидкохідних дизелів М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 50.0 т за ціною за одиницю товару - 101 800,00 грн, загальною вартістю - 5 090 000,00 грн, крім того ПДВ - 1 018 000,00 грн (далі - товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

У силу п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором.

Згідно з п. 4.2 договору постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання товару комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажений товар, який підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 17.08.2017 № 440); видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувачами замовника фактичної дати надходження товару; акт прийому-передачі товару (додаток 12.3 до договору); повідомлення-підтвердження (додаток 12.4 до договору), оформлене одержувачами замовника, у відповідності до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у МОУ, затвердженого наказом МОУ від 31.12.2016 № 757.

Належним чином оформлені документи, зазначені в п. 4.2 договору, є підтвердженням прийняття товару (п. 1 додатку 12.1 до договору).

Прийняття товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання - передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ), який повинен бути складений в останній день приймання товару. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання - передачі є підтвердженням приймання товару (п. 3 додатку 12.1 до договору).

У п. 7.3.2 договору сторони погодили, що за порушення строків постачання товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.

Неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання товару, яка передбачена п. 7.3.2 договору, нараховується за весь період прострочення (п. 7.3.6 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, листами від 21.06.2022 та від 30.06.2022 Товариство повідомило Міністерство про затримку постачання товару, зумовлену затриманням строків постачання присадок контрагентом Товариства, котрий знаходиться у м. Харків, унаслідок триваючих воєнних дій та постійних бомбардувань. При цьому Товариство гарантувало постачання товару належної якості у строк до 20.07.2022 (включно).

У відповідь на лист Міністерства № 286/2311 від 22.07.2022 Товариство 25.07.2022 проінформувало, що затримання поставки товару за договором має місце унаслідок затримання строків постачання імпортної сировини від постачальника та гарантувало постачання товару у найкоротший термін.

04.08.2022 Міністерство звернулося до Товариства з претензією про сплату штрафу у розмірі 164 916,00 грн на підставі п. 7.3.2 договору у зв`язку з допущеним постачальником порушенням строку поставки товару.

Листами від 16.08.2022 і від 29.08.2022 Товариство, посилаючись на істотну зміну обставин, підтверджену висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022, повідомило, що не зможе поставити замовлений товар до кінця бюджетного року, у зв`язку з чим пропонувало розірвати договір у порядку ст. 652 ЦК України та п. 11.3 договору.

05.09.2022 у відповідь на претензію Міністерства Товариство зауважило, що порушення встановленого строку поставки товару мало місце через незалежні від нього обставини, а саме: у зв`язку з затриманням строків постачання імпортної сировини його контрагентом. Факт відсутності вини Товариства у порушенні строку поставки товару та зумовлення останнього істотною зміною обставин підтверджується висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022. На переконання Товариства, наведене виключає підстави для задоволення претензії Міністерства про сплату штрафу. Крім цього, Товариство повторно пропонувало розглянути можливість розірвання договору у порядку ст. 652 ЦК України та п. 11.3 договору.

Наразі, звертаючись до господарського суду, Міністерство заявляє вимогу про стягнення з Товариства 1 288 788,00 грн неустойки (пені), нарахованої за порушення договірного строку поставки товару.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну вимогу про розірвання договору постачання, Товариство зазначило, що олива моторна, котра є предметом постачання за спірним договором, виготовляється з використанням барієвих присадок. Для виконання взятих на себе зобов`язань за договором №286/1/22/4 перед первісним позивачем Товариство уклало з ТОВ «ЮНІВЕРС ІМПОРТЕКС» договір № 1205-1 від 12.05.2021 на постачання барієвих присадок. Однак, виконати своїх зобов`язань контрагент відповідача не зміг, вказані присадки не виготовив та відповідачу не поставив з огляду на відсутність необхідних на те компонентів і неможливість їх імпорту внаслідок збройної агресії РФ проти України. У зв`язку з вказаною обставиною відповідач звернувся до світового виробника AFTON CHEMICAL Corp. з пропозицією поставити присадки, але отримав відповідь від 09.06.2022 про можливість здійснення поставки не раніше грудня 2022 року. Отже, на переконання відповідача, він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання перед первісним позивачем, але поставка оливи моторної у погоджений сторонами строк виявилася неможливою через відсутність барієвих присадок в Україні та затримку строків постачання імпортної сировини внаслідок збройної агресії РФ проти України. Тобто порушення строків поставки товару за спірним договором мало місце за відсутності вини первісного відповідача і відбулося внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися в процесі укладення договору, і котрі суттєво впливають на можливість своєчасного виконання постачальником своїх зобов`язань. Означений факт, будучи підтвердженим висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022, слугував підставою відмови Товариства у задоволенні претензії Міністерства про сплату штрафу та пропозиції про розірвання спірного договору. Однак, враховуючи, що відповіді на вказану пропозицію Товариство від Міністерства так і не отримало, воно наразі заявляє означену вимогу про розірвання договору №286/1/22/4 у судовому порядку, можливість чого передбачена приписами ст. 652 ЦК України та положеннями п. 11.3 договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Стосовно первісної позовної вимоги про стягнення неустойки (пені)

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 509 ЦК України унормовано, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як уже зазначалося, укладаючи договір, у п. 1.1 останнього сторони погодили строк поставки товару - до 30.06.2022.

Разом з тим, доказів виконання первісним відповідачем взятого на себе зобов`язання у вказаний строк матеріали справи не містять.

Факт невиконання взятого на себе обов`язку з поставки товару у визначений договором строк Товариством не заперечується та не оспорюється.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст. 217 ГК України унормовано, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч. 2 ст. 231 ГК України).

Як уже зазначалося, у п. 7.3.2 договору сторони погодили, що за порушення строків постачання товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.

Перевіривши виконаний первісним позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені за визначений ним період нарахування з 01.07.2022 по 18.11.2022 (141 день), суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 1 288 788,00 грн пені підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання первісного відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до суми, що становить 128 878,80 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність (або відсутність) у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого вона підлягає зменшенню.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Як вбачається зі змісту клопотання первісного відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені, останнє мотивоване посиланням на тривалий характер ділових стосунків між сторонами у справі; вжиття Товариством всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов`язання за договором; виникнення непередбачуваних обставин та зміну істотних умов, а саме: невиконання контрагентом первісного відповідача своїх зобов`язань з поставки компонентів, необхідних для подальшого виготовлення Товариством оливи моторної та її поставки первісному позивачу, що фактично і спричинило допущене прострочення, виключаючи наявність вини безпосередньо самого Товариства.

Оцінивши вказані доводи, суд зазначає, що останні у розумінні ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України не є тими винятковими обставинами, з якими законодавець пов`язує можливість реалізації судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені, належної до стягнення зі сторони, котра порушила зобов`язання.

Стосовно посилання Товариства на те, що заявлений до стягнення розмір пені становить для нього надмірний тягар, суд зауважує, що будь-яких доказів, які б підтверджували матеріальне становище первісного відповідача, останнім до справи не надано, тоді як самі лише суб`єктивні переконання заявника не можуть слугувати підставою для зменшення пені у порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання первісного відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Стосовно зустрічної позовної вимоги про розірвання договору постачання

За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Стабільність та обов`язковість договірних відносин втілена також у положеннях ст. 651 ЦК України, якими не допускається одностороння зміна або розірвання договору, крім випадків, коли це передбачено законом або самим договором.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 (п. п. 86, 89) Верховний Суд виснував, що на відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять виконання зобов`язання неможливим в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору, будучи об`єктивно можливим, стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до втрати сенсу виконання зобов`язання для такої сторони.

Подібний за змістом висновок наведений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20.

На відміну від форс-мажору, істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин) (п. 91 постанови Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

При цьому можливість розірвання договору закон пов`язує з одночасною наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору за рішенням суду, тягар доведення яких у силу приписів ст. 74 ГПК України покладається саме на позивача.

Так, відповідно до першої умови у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Тобто події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати «істотною зміною обставин» повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які створили ускладнення, або іншими словами «істотну зміну обставин», створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, посилатися на такі ускладнення.

Другою необхідною умовою є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Третьою необхідною умовою є умова про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Нормативно-правове та зобов`язальне (договірне) регулювання відносин сторін з моменту укладення договору залишилося незмінним.

Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство послалося на непередбачувану істотну зміну обставин, якими воно керувалося при укладенні спірного договору, а саме: порушення його контрагентом строків поставки компонентів, необхідних для виготовлення продукції - оливи моторної, що унеможливило для зустрічного позивача виконання зобов`язання перед Міністерством з її поставки у визначений договором строк.

З метою підтвердження настання істотної зміни обставин Товариство звернулось до Київської обласної торгово-промислової палати.

Відповідно до висновку про істотну зміну обставин № 113/03.23 від 12.08.2022 Київська обласна торгово-промислова палата підтвердила настання істотної зміни обставин за договором №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 24.05.2022, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРІАНА-ТРЕЙД" та Міністерством оборони України. У зв`язку з настанням істотної зміни обставин згідно із статтею 652 Цивільного кодексу України ТОВ "АРІАНА-ТРЕЙД" має право вимагати перегляду та внесення змін до умов договору про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/22/4 від 24.05.2022 в частині перенесення термінів постачання для всього обсягу продукції до 31.12.2022. При недосягненні згоди сторонами щодо приведення вказаного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАНА-ТРЕЙД" договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду.

Разом з тим, суд зауважує, що у силу ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Позивач за зустрічним позовом, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з Міністерством договір на постачання продукції для державних потреб оборони, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є дата, визначена у цьому договорі, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджений сторонами строк.

Обставини порушення контрагентом зустрічного позивача своїх зобов`язань за договором поставки, наведені Товариством у якості підстав для розірвання договору, у розумінні ст. 652 ЦК України не є свідченням істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені та враховані зустрічним позивачем при укладенні договору з огляду на його обізнаність з технічними умовами товару (продукції) та необхідності для її виробництва відповідних компонентів, які поставляються із-за кордону.

Аналогічних висновків дійшов і Північний апеляційний господарський суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/20972/20, котрі є релевантними до обставин розглядуваної справи, враховуючи, що назване судове рішення приймалося за подібної фактично-доказової бази.

Окрім цього, суд звертає увагу, що зустрічний позивач, укладаючи вищезазначений договір з Міністерством, був обізнаний про розпочату РФ збройну агресію проти України, враховуючи загальновідомий характер вказаної обставини, а тому, як постачальник, котрий надсилає свою пропозицію замовнику, який визначив вимоги до предмету закупівлі, повинен був з`ясувати реальні строки поставки продукції контрагентом під час триваючого збройного конфлікту в країні.

Щодо висновку Київської обласної торгово-промислова палати № 113/03.23 від 12.08.2022, наданого зустрічним позивачем в обґрунтування наявності підстав для розірвання договоу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Разом з тим, вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів.

Аналогічного змісту висновок покладений Верховним Судом в основу прийнятої постанови від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 98 ГПК України).

Частиною 3 ст. 98 та ч. 1 ст. 101 ГПК України передбачене право учасника справи подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, хоча і є обов`язковими для застосування на всій території України, проте у разі їх надання суду в судовому процесі учасником справи в обґрунтування своїх вимог чи заперечень у розумінні ст. 73 ГПК України є доказами, які відповідно до частин 1 та 2 статті 86 та статті 104 названого Кодексу не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Суд в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №910/13459/19.

Так, зазначені у висновку в обґрунтування суттєвого ускладнення виконання Товариством своїх зобов`язань за договором постачання обставини стосуються безпосередньо правовідносин позивача з його контрагентом за укладеним правочином. При цьому слід вказати, що прострочення контрагентом зустрічного позивача виконання свого зобов`язання перед Товариством за таким правочином є підставою лише для покладення на нього відповідальності за неналежне виконання зобов`язань та стягнення збитків, понесених зустрічним позивачем внаслідок такого неналежного виконання зобов`язань, утім аж ніяк не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі за договором постачання. Встановлені у висновку Київської обласної торгово-промислова палати обставини не мають безумовного характеру невідворотних та у даному випадку не є підставою для розірвання договору на постачання продукції.

Таким чином, суд відхиляє висновок Київської обласної торгово-промислова палати № 113/03.23 від 12.08.2022, наданий зустрічним позивачем в обґрунтування наявності підстав для розірвання договору.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що Товариством не доведено належними засобами доказування наявності істотної зміни обставин, як і одночасної наявності усіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору у судовому порядку.

Крім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що У Принципах Європейського договірного права вказано, якщо сторони не досягли згоди щодо врахування істотної зміни обставин у розумний строк, суд може припинити дію договору на дату та час, визначені судом, або змінити договір таким чином, щоб розподілити між сторонами справедливою мірою втрати та вигоди, які є результатом зміни обставин (ст.6.111).

У даній справі Товариство порушило умови договору - взагалі не поставило замовленої Міністерством продукції, а заявлена ним вимога про розірвання договору спрямована винятково на захист своїх власних інтересів і по суті перекладає на Міноборони всі негативні наслідки від затримки та фактично односторонньої відмови Товариства від постачання товару. Таким чином, задоволення даного позову судом мало б своїм беззаперечним наслідком недотримання принципу справедливого розподілу між сторонами негативних наслідків зміни обставин.

До того ж, суд звертає увагу, що розірвано може бути лише чинний договір (тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) (див. постанови Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18 та від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17).

Разом з тим, строк дії спірного договору постачання закінчився 31.12.2022, тобто станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі останній вже втратив чинність.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про розірвання договору №286/1/22/4 від 24.05.2022, укладеного між сторонами у справі.

У силу ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання первісної позовної заяви покладаються на відповідача за первісним позовом, витрати за подання зустрічної позовної заяви - на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги Міністерства оборони України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" (03148, місто Київ, вул. Василя Кучера, будинок 3, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) штрафні санкції, а саме пеню в розмірі 1 288 788 (один мільйон двісті вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. за порушення строків поставки, визначених договором №286/1/22/4 від 24.05.2022, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 331 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять одну) грн 82 коп.

3. В задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.09.2023.

Суддя М.Є. Літвінова