РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/14249/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038)

до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Провіантська, буд. 3, м. Київ, 04116)

про стягнення 21 416,46 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 21 416,46 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування майна № 10-2802-19-00012 від 12.03.2019 року страхувальнику страхове відшкодування в сумі 21 416,46 грн., він набув право регресної вимоги до відповідача у справі як до особи, відповідальної за завдану шкоду, позаяк зазначена подія сталась в житловому будинку, утримання якого здійснює Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 31.01.2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2023 року надійшло клопотання № 1396 УСГ від 30.01.2023 року про долучення доказів до матеріалів справи на усунення недоліків позовної заяви, за результатами розгляду якого суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14249/22, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

На виконання ухвали суду від 07.02.2023 року від відповідача через відділ діловодства суду 24.02.2023 року надійшов відзив на позовну заяву б/н від 21.02.2023 року з доказами його надсилання на адресу позивача, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що наданий позивачем акт про подію від 09.01.2020 року не був підписаний інженером Фірми «Т.М.М.» ОСОБА_1., а також його форма не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, оскільки акт не містить висновків комісії про те, хто заподіяв шкоду та що необхідно зробити.

Відповідач також зазначає, що у страховому акті від 24.09.2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» визначено винною особою ЖК «Сонячна брама», а не Фірма «Т.М.М.», а тому на переконання відповідача, особою, відповідальною за завдані збитки, є саме співвласники ЖК «Сонячна брама». Крім того відповідач зауважує, що у Договорі страхування № 10-2802-19-00012 від 12.03.2019 року не визначено конкретного нежитлового приміщення, що підпадає під страхове покриття відповідно до цього договору. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу від позивача через відділ діловодства суду 01.03.2023 року надійшла відповідь на відзив №1396 УСГ від 28.02.2023 року з доказами її надсилання на адресу відповідача, в якій позивач наголошує на тому, що згідно інформації, наданої Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією у листі №100-6908 від 14.09.2022 року, утримання жилого будинку по вул. Ломоносова 73А у м. Києві та його прибудинковою території здійснює Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, а тому саме останній зобов`язаний виконувати обов`язки контролю за технічним станом інженерного обладнання будинку, квартир, приміщень та утримання їх в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Також від відповідача через відділ діловодства суду 13.03.2023 року надійшли заперечення б/н від 08.03.2023 року на відповідь на відзив з доказами їх надсилання на адресу позивача, в яких відповідач зазначає, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатуючою організацією та надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території по житловому будинку за адресою вул. Ломоносова 73А у м. Києві відповідно до Акту готовності об`єкта до експлуатації від 21.12.2010 року та на підставі індивідуальних договорів з співвласниками багатоквартирного будинку за вказаною адресою. Проте, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів вини відповідача щодо аварійної ситуації (залиття магазину «NOVUS») за адресою вул. Ломоносова 73А у м. Києві, а також не доведено правомірності стягнення суми страхового відшкодування саме з Фірма «Т.М.М.» - ТОВ. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від сторін станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заперечень щодо розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

В силу пункту 11 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування майна.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 12.03.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» (страхувальник, вигодонабувач за договором) укладено Договір добровільного страхування майна № 10-2802-19-00012 (далі - Договір страхування), предметом якого відповідно до пункту 1 є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а також пов`язані з ризиком виникнення збитків внаслідок перерви виробництва у господарській діяльності Страхувальника, що виникла з незалежних від нього причин. Страховик також надає послуги з добровільного страхування машин та механізмів від поломки, і у разі настання страхового випадку, зобов`язується виплатити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбачених ним Договором, а Страхувальник зобов`язується вчасно і в повному обсязі сплатити страховий платіж і викопувати інші умови нього Договору.

Відповідно до пункту 1 Договору страхування застрахованим майном є товарно - матеріальні цінності, виробниче, торгівельне, технічне, технологічне, промислове обладнання та інше обладнання, що не відноситься до холодильного, холодильне обладнання, вивіски, зовнішнє та внутрішнє оздоблення, комунікації, освітлювальні, звукові та інженерні системи, протипожежні двері, внутрішні стіни, перегородки, кабельні мережі та насосні станції у власності Страхувальника, комп`ютери, монітори, оргтехніка, обладнання служби безпеки, обладнання на балансі орендодавця, яке є невід`ємною частиною орендованого приміщення, яке експлуатується Страхувальником згідно Додатку №1 до Договору.

Згідно Додатку №1 до Договору страхування застрахованим майном є майно, що знаходиться у приміщенні за адресою, зокрема, м. Київ, вул. Ломоносова 73 А.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №79701138 від 06.02.2017 року зазначений об`єкт нерухомого майна - група приміщень №163, 164, 165 за адресою м. Київ, вул. Ломоносова 73 А, загальною площею 1186,3 кв.м. перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна».

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк дії Договору страхування - з 16.03.2019 року по 15.03.2020 року (пункт 2.11 Договору страхування).

Згідно ст.983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 2.12 Договору страхування зобов`язання страховика починаються з дати, зазначеної в п. 2.11 як початок періоду страхування, та діють до 24 години 00 хвилин дати зазначеної як кінець періоду страхування.

Вказаний Договір страхування та Додаток до нього підписано представниками Страховика та Страхувальника та скріплено печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору страхування за даним договором відшкодовуються збитки внаслідок знищення, пошкодження або втрати майна, зазначеного в розділі 1 цього Договору, внаслідок настання страхових подій, серед яких, зокрема, «вплив рідини» - з водопровідних, каналізаційних, опалювальних та протипожежних систем, внаслідок їх пошкодження, в тому числі із сусідніх приміщень.

Судом встановлено за матеріалами справи, що 09 січня 2020 у м. Києві по вул. Ломоносова 73 А в приміщенні магазина «NOVUS» внаслідок засору каналізації у підвальному приміщенні житлового будинку, стоки каналізації під тиском вирвали заглушку у ревізії стояку, що проходить через торгівельну залу магазину «NOVUS», та залили підлогу та торгівельне обладнання з товаром. Засор, згідно інформації представника ЖК «Сонячна Брама», усунутий аварійною службою. Також ЖК «Сонячна Брама» встановили нову заглушку на ревізію в каналізаційній трубі у місці прориву - замість вирваної при надзвичайній події. Внаслідок залиття було пошкоджено майно на суму 31 450,96 грн.

Про дану подію комісією у складі представників ТОВ «Новус Україна», ТОВ «Секюріті Норт», ЖК «Сонячна Брама» та Фірма «Т.М.М.» ТОВ був складений відповідний акт про подію від 09.01.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаний акт підписаний керуючою магазину ТОВ «Новус Україна» - Ткаченко О.М., інженером з організації експлуатації та ремонту ТОВ «Новус Україна» - Забудським А.В., начальником охорони ТОВ «Секюріті Норт» - Карімовим А.Ю.

При цьому, як встановлено за змістом вказаного акту, останній не містить підпису інженера ЖК «Сонячна Брама» та Фірма «Т.М.М.» ТОВ - ОСОБА_1, який зазначений у складі комісії.

В той же час суд констатує відсутність записів як щодо присутності вказаної особи під час встановлення причин та наслідків події 09.01.2020 року, так і щодо відмови інженера ЖК «Сонячна Брама» Фірма «Т.М.М.» ТОВ - ОСОБА_1 від підписання зазначеного акту про подію від 09.01.2020 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Протоколу від 09.01.2020 року інвентаризаційної комісії ТОВ «Новус Україна» у складі начальника відділу аудиту Ільченко П.М., провідного фахівця відділу аудиту Передери С.М., керівника регіонального структурного підрозділу охорони Глушко І.В. за даними інвентаризації станом на 09.01.2020 року встановлено в наявності товаро - матеріальні цінності загальною кількістю 3366,31 одиниць на загальну суму 119 581,98 грн. Копія протоколу наявна в матеріалах справи.

Окрім цього згідно зі складеним ТОВ «Незалежна експертна компанія» Актом від 09.01.2020 року огляду місця події за адресою м. Київ, вул. Ломоносова 73 А, встановлено, що в результаті прориву каналізаційної труби затопило торговий зал: підлогу керамічну, стелажі металеві, цегляну колону, обладнану плиткою, товар, холодильник для напоїв, стелаж дерев`яний, касові бокси - з штуки (на підлозі проводи). На момент огляду підлога та стелажі почищені, товар пред`явлений для огляду у коробках. Перелік товару у додатку. Холодильник після просушки запрацював, але в подальшому можуть бути виявлені додаткові дефекти. Стелаж дерев`яний - розбухли панелі, що торкаються підлоги. Касові бокси працюють, але в подальшому можуть бути виявлені додаткові дефекти, оскільки деяке обладнання було замочене.

Згідно з Додатком №1 (перелік пошкодженого товару) до вказаного акту від 09.01.2020 року, загальна вартість пошкодженого майна (товару) магазину «NOVUS» складає 31 450,96 грн. Також до вказаного Акту додано матеріали фотофіксації пошкоджень.

Поряд із цим, 10.01.2020 року комісією у складі співробітників ТОВ «Новус Україна»: керівника відділу експлуатації Якименка В., інженера з організації експлуатації та ремонтів Забудського А. та в.о. директора департаменту розробки та контролю внутрішніх стандартів Войцеховського О., був складений Дефектний акт, згідно з яким 10.01.2020 року комісія провела огляд аварійної ділянки пошкодженого трубопроводу, що проходить з 2-го поверху на підвальний рівень крізь магазин «NOVUS», що розташований на 1-му поверсі магазину по вул. Ломоносова 73 А у м. Києві, і виявила, що аварія, яка сталася 09.01.2020 року з вириванням кришки ревізії, в результаті чого був затоплений магазин та пошкоджені ТМЦ - виникла внаслідок помилки при проектуванні та монтажу трубопроводу, так як було створене слабке місце у трубопроводі у вигляді ревізії на каналізаційній трубі, що проходить через приміщення магазину «NOVUS». ТОВ «Новус Україна» не має ніякого відношення до експлуатації даного трубопроводу. Даний трубопровід відноситься до ЖК «Сонячна Брама» та обслуговується Фірма «Т.М.М.» ТОВ.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За умовами пункту 2.1 Договору страхування (в редакції Додаткової угоди №2 від 29.05.2019 року) страхова сума по страхуванню майна становить 987 443 165,48 грн.

Відповідно до пункту 6.1 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається при Пошкодженні, Знищенні або Втраті майна виходячи з фактичного розміру збитків, завданих майну в результаті Страхового випадку, зазначеного в Договорі, на підставі даних огляду та документів згідно Розділу 8 Договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір Страхової суми за Договором. Якщо страхова сума виявиться більшою вартості майна, прийнятого на страхування, Договір діє у тій частині страхової суми, яка не перевищує його вартості.

За умовами пункту 2.9.1 Договору страхування безумовна франшиза - 10 000,00 грн. по кожному страховому випадку.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 5.9 Договору страхування у разі настання страхового випадку Страхувальник зобов`язаний письмово повідомити (надати Повідомлення про страховий випадок) Страховика та Вигодонабувача (якщо такий передбачений договором страхування) про настання страхового випадку протягом 7 робочих днів з моменту отримання Страхувальником такої інформації. У Повідомленні про настання страхового випадку повинні бути детально описані обставини події та характер збитку.

Так, 12.03.2019 року ТОВ «Новус Україна» звернулось до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату суми страхового відшкодування, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 7.1 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком відповідно до умов цього Договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі Заяви Страхувальника або Вигодонабувача про виплату страхового відшкодування та Страхового акту.

Відповідно до пункту 4.4.7 Договору страхування Страховик зобов`язаний скласти Страховий акт або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (його частини) в термін не пізніше 30-ти робочих днів від дати отримання від Страхувальника всіх необхідних документів, зазначених в Розділі 8 цього Договору, що підтверджують факт настання Страхового випадку та розмір збитків, а також отримання Акту експертизи, якщо така експертиза була замовлена Страховиком.

За умовами пункту 4.4.9 Договору страхування Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 10-ти робочих днів від дати складання Страховою акту.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.01.2020 року, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов Договору страхування було визнано пошкодження майна (товару) ТОВ «Новус Україна» внаслідок виливу рідини з системи водопостачання та каналізації страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 21 416,46 грн. (за вирахуванням франшизи у сумі 10 000,00 грн.), про що складено відповідний страховий акт №МН00000148 від 24.09.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

У відповідності до вказаного страхового акту №МН00000148 від 24.09.2020 року сума страхового відшкодування у розмірі 21 416,46 грн. була виплачена позивачем на розрахунковий рахунок страхувальника - ТОВ «Новус Україна» платіжним дорученням №23462 від 24.09.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

В свою чергу заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування майна № 10-2802-19-00012 від 12.03.2019 року, а також щодо факту та обставин пошкодження майна страхувальника під час аварійного прориву каналізації, що сталося 09.01.2020 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 21 416,46 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку безпосередньо на розрахунковий рахунок страхувальника.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування на підставі договору добровільного майнового страхування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Натомість, при регресі (стаття 1191 ЦК України) одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України встановлений особливий правовий режим.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування", а частина перша статті 1191 Цивільного кодексу України - визначає право зворотної вимоги (регресу).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі №910/2351/17 та від 04.11.2019 у справі №910/8392/16.

Судом встановлено, що відносини між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховиком та ТОВ «Новус Україна» як страхувальником врегульовані укладеним договором майнового страхування, а тому з моменту виплати страхового відшкодування до страховика переходить, в межах фактичних витрат, право вимоги, що має страхувальник по відношенню до осіб, відповідальних за завданий збиток.

Таким чином, суд доходить висновку, що вірним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", а не статті 1191 Цивільного кодексу України, оскільки стаття 1191 Цивільного кодексу України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993 Цивільного кодексу України - до договірних, що мають місце у даній справі.

Відтак, оскільки ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 21 416,46 грн. за Договором страхування на користь ТОВ «Новус Україна», позивачем набуто право вимоги виплаченої суми страхового відшкодування на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" у порядку суброгації до осіб, відповідальних за завдані збитки.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає:

- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

В свою чергу, відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюються нормами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Так, відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зазначено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Таким чином, з наведених положень закону вбачається, що управителем є особа, яка надає житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком та зобов`язана забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку, у тому числі, забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 25.04.2005 року №60, виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків може бути визначений суб`єкт господарювання, з яким досягнуто згоди про надання таких послуг та який відповідає вимогам пункту 1.3 Порядку (провадить господарську діяльність з надання послуг з управління будинком).

Згідно визначень, які містяться у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Отже, експлуатуюча будинок організація (управитель будинку) - є організація, яка утримує на балансі відповідне майно, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, тобто є виконавцем житлово-комунальних послуг з управління, утримання будинку та прибудинкової території.

Як зазначає позивач у позовній заяві та встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації №100-6908 від 14.09.2022 року, житловий будинок № 73-А на вул. Ломоносова не належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та не віднесений до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, є інвестиційним (збудований за кошти власників квартир та нежитлових приміщень). Утримання будинку і споруд та прибудинкової території здійснює Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Судом також встановлено, що відповідно до Акту готовності об`єкта до експлуатації від 21.12.2010 року, копія якого наявна в матеріалах справи, будинок №73 А по вул. Ломоносова у м. Києві є житловим будинком з приміщеннями соціально-побутового призначення та підземною автостоянкою (перший пусковий комплекс) - Будинок №1 (в тому числі з прибудованим приміщенням- приміщення магазину « NOVUS »), при цьому Фірма «Т.М.М.» є замовником та генпідрядником вказаного будівництва.

Відповідно до пункту 12 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.

Водночас, з наявного в матеріалах справи Положення про Департамент управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.» - ТОВ вбачається, що Департамент є структурним підрозділом Фірми «Т.М.М.», основним завданням якого є:

- організація роботи з технічної експлуатації будівель та внутрішньобудинкових систем згідно з правилами і нормами технічної експлуатації, санітарного утримання будинків та прибудинкових територій (пункт 2.1 Положення);

- бюджетування експлуатаційних витрат: розрахунок вартості надання послуг, розрахунок доцільності надання тих чи інших послуг, контроль оплати за комунальні послуги тощо (пункт 2.3 Положення);

- організація і контроль проведення поточних ремонтів будівель, споруд і комунікацій, а також виконання ремонтно-будівельних робіт із вдосконалення матеріально-технічної бази (пункт 2.4 Положення);

- здійснення всіх інших функцій з управління майном (управління багатоквартирними будинками, ТРЦ тощо) відповідно до чинного законодавства України (пункт 2.7 Положення);

Відповідно до Розділу 4 вказаного Положення Департамент управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.» - ТОВ в процесі здійснення своєї діяльності виконує наступні функції: організація роботи з профілактичного огляду житлового фонду, розроблення та виконання річних і перспективних планів його ремонту; підготовка житлового фонду до осінньо-зимового періоду; контроль за дотриманням власниками квартир зобов`язань, передбачених договорами; дотримання рентабельності господарсько-фінансової діяльності житлово- комунального господарства, своєчасність надходження квартирної плати; контроль за економним витрачанням матеріалів, інвентарю для прибирання, спецодягу; збереження матеріальних цінностей, призначених для прибирання будівель та прибудинкових територій; розгляд заяв, листів, скарг громадян щодо експлуатації, ремонту будинків та утримання домоволодінь, підготовка та надання щодо цих питань звітів для керівництва Фірми; виконання заявок громадян щодо, ліквідації несправностей, які виникають у будинках, контроль роботи обслуговуючого персоналу щодо своєчасного усунення недоліків та несправностей.

Зокрема, відповідно до пояснень відповідача, викладених ним у запереченнях на відповідь на відзив, Фірма «Т.М.М.» є експлуатуючою організацією та надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідно до Акту готовості об`єкта до експлуатації від 21 грудня 2010 року та на підставі індивідуальних договорів з співвласниками багатоквартирного будинку № 73 А по вул. Ломоносова (Юлії Здановської) у місті Києві.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд визнає доведеними та приймає до уваги обставини того, що Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю є експлуатуючою організацією та виконавцем послуг з управління та утримання будинку №73 А, по вул. Ломоносова у м. Києві та прибудинкової території, тобто здійснює функції управителя багатоквартирним будинком, розташованим за адресою м. Київ, вул. Ломоносова 73 А, та надає житлово-комунальні послуги з управління ним.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а також на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Статтею 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом встановлено за матеріалами справи, що залиття приміщення магазину «NOVUS» стоками з каналізації сталося внаслідок засору каналізаційної труби та прориву заглушки у ревізії стояку внутрішньобудинкової каналізаційної системи будинку, що знаходиться за адресою: вул. Ломоносова 73 А у м. Київ та перебуває на обслуговуванні Фірма «Т.М.М.», яка згідно вимог закону та виходячи з фактичного виконання функцій управителя багатоквартирним будинком несе обов`язок щодо проведення періодичного комплексного обстеження її цілісності та ремонту у разі такої необхідності.

За таких обставин, внаслідок протиправної бездіяльності Фірма «Т.М.М.», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем каналізації у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на відповідача, ТОВ «Новус Україна» було завдано матеріальних збитків, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення та про заподіяння відповідачем ТОВ «Новус Україна» як споживачу житлово-комунальної послуги з управління будинком збитків у сумі 31 416,46 грн. вартості пошкодженого майна (товару).

Отже, ТОВ «Новус Україна» як власник нежитлового приміщення загальною площею 1186,3 кв.м., яке розташовано у багатоквартирному житловому будинку за адресою м. Київ, вул. Ломоносова 73 А, та в якому знаходиться магазин « NOVUS », та споживач житлово-комунальної послуги з управління будинком, яку надає відповідач - Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, має право вимоги до останнього з відшкодування збитків, завданих його майну, внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

В свою чергу, як зазначалось судом раніше, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь страхувальника страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю як до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Оскільки, як вбачається із матеріалів справи та зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо сплати ПАТ «Страхова компанія «УСГ» страхового відшкодування в сумі 21 416,46 грн. в порядку суброгації всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, у Фірми «Т.М.М.» - ТОВ утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, визначеному позивачем, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

Окремо суд зазначає, що законодавством прямо не передбачено встановлення досудового порядку урегулювання даного спору, зокрема, обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до відповідальної за завдані збитки особи, чи звернутися безпосередньо до суду.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду відповідальна за збитки особа з цього моменту не позбавлена можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування або за наявності відповідних підстав відмовити у такій виплаті.

Наведений висновок суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 (провадження 14-406цс19), за яким у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено і про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що обґрунтовано заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування майна № 10-2802-19-00012 від 12.03.2019 року та/або його окремих положень суду не надано.

Разом з цим, заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що винною особою у даному випадку, в тому числі як зазначено у страховому акті, є співвласники ЖК «Сонячна брама», оскільки відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» саме співвласники зобов`язані відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку, а також забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

За приписами частини 4 статті 136 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) - у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину.

В контексті вищевикладеного, згідно норм чинного законодавства та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин суд зазначає, що у даному випадку особою, відповідальною за завдання шкоди ТОВ «Новус Україна» внаслідок залиття приміщення магазину каналізаційними стоками, є саме Фірма «Т.М.М.», яка виконує функції експлуатуючої організації та надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, та на яку покладено обов`язок забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг, відтак позивачем правомірно пред`явлено позов саме до даного відповідача.

Разом з цим, доказів на спростування відсутності протиправності та вини, а також розміру завданої ТОВ «Новус Україна» майнової шкоди Фірма «Т.М.М.» суду не надано. Окрім цього за відсутності відповідних заперечень відповідача в частині розміру понесених збитків, останній також правом звернення з клопотанням про призначення у справі судових будівельно-технічної або оціночної експертизи також не скористався.

При цьому суд визнає необґрунтованими посилання відповідача на те, що відповідальність за залиття нежитлового приміщення, що належить ТОВ «Новус Україна», повинні нести співвласники ЖК «Сонячна брама», оскільки, як було встановлено судом раніше, у спірний період часу саме відповідач обслуговував внутрішньобудинкові каналізаційні мережі у будинку по вул. Ломоносова 73 А у м. Києві, а також виконував інші функції щодо належного утримання спільного майна будинку і його технічного обслуговування та проведення його поточного і капітального ремонту як експлуатуюча організація від імені всіх співвласників спільного майна на підставі індивідуальних договорів з співвласниками багатоквартирного будинку по вул. Ломоносова 73 А у м. Києві.

Суд також зазначає, що відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Тобто, вказаною нормою закону покладено на співвласника обов`язок брати майнову участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території шляхом повної та своєчасної оплати експлуатаційних та комунальних платежів.

Проте, як помилково вважає відповідач, безпосередні обов`язки по забезпеченню технічної справності спільного майна, внутрішньобудинкових систем і інженерного обладнання будинку шляхом здійснення технічного обслуговування, виконання поточного та капітального ремонту, ліквідації аварійних ситуацій тощо покладається саме на експлуатаційну організацію (управителя будинку), яка отримує за надання таких послуг від співвласників будинку оплату вартості експлуатаційних та комунальних витрат.

В свою чергу, передбачений статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» обов`язок співвласника відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку, виникає у разі встановлення винних протиправних дій такого співвласника або групи співвласників, внаслідок яких завдано шкоди майну.

В частині посилання відповідача на те, що наданий позивачем Акт про подію від 09.01.2020 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не був підписаний представником Фірма «Т.М.М» інженером ОСОБА_1, а також не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 (далі - Правила), а відтак не містить висновків комісії про те, хто заподіяв шкоду, що необхідно зробити, суд зазначає, що наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі № 263/14437/19 (провадження № 61-13709св21).

Додатково суд наголошує, що невідповідність акту про подію формі типового зразка не спростовує його зміст.

Відповідно до пункту 2.3.6 Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Форма акту закріплена в Додатку №4 до вказаного Положення, згідно з якою в акті повинно бути відображено: дата складання акту, ПІБ та посади членів комісії, ПІБ власника (наймача, орендаря) квартири (приміщення), що зазнало шкоди, причини залиття, висновки комісії (хто заподіяв шкоду, що необхідно зробити).

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі № 263/14437/19 вказав, що зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин залиття виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.

При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт присутності інженера Фірми «Т.М.М.» ОСОБА_1 під час складання вказаного акту про подію від 09.01.2020 року та його участі у огляді приміщення магазину «NOVUS» по вул. Ломоносова 73 А у м. Києві.

Таким чином інженер відповідача гр. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості у разі незгоди з причинами залиття та обставинами прориву каналізації зробити на акті відповідні зауваження, викласти свої заперечення та власні висновки з приводу того, хто заподів шкоду та що необхідно зробити, та підписати акт із відповідними застереженнями.

В свою чергу, факт залиття приміщення магазину «NOVUS» по вул. Ломоносова 73 А у м. Києві та пошкодження товару підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 09.01.2020 року огляду місця події за адресою м. Київ, вул. Ломоносован 73 А, та Додатком №1 до нього, який складений за участю компетентного представника незацікавленої особи - ТОВ «Незалежна експертна компанія».

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, саме відповідач, який фактично обслуговував спірний багатоквартирний будинок та не забезпечив належного технічного стану каналізаційної системи будинку, повинен нести відповідальність за залиття нежитлового приміщення, що належить ТОВ «Новус Україна».

Окрім цього в разі наявності заперечень щодо факту завдання збитків, їх розміру та причинно-наслідкового зв`язку з встановленим судом фактом неналежного виконання відповідачем функції експлуатуючої організації та надання послуг з утримання будинку, відповідач не позбавлений права та можливості доведення своєї правової позиції належними та допустимими засобами доказування.

Таким чином, за висновком суду, у даній справі позивач відповідно до вимог закону та умов Договору страхування, набув права на звернення до відповідача Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, який є експлуатуючою організацією та відповідальною за завдані збитки особою.

Посилання відповідача на те, що у Договорі страхування не визначено конкретного нежитлового приміщення, що підпадає під страхове покриття, суд також не може прийняти до уваги, оскільки відповідного до пункту 1 Договору страхування та Додатку №1 до Договору страхування застрахованим майном є майно, що знаходиться у приміщенні магазинів « NOVUS », зокрема, у магазині за адресою, зокрема, м. Київ, вул. Ломоносова 73 А.

Відповідно до наявного у матеріалах справи переліку пошкодженого майна, який є додатком №1 до акту від 09.01.2020 року ТОВ «Незалежна експертна компанія» та протоколу інвентаризаційної комісії від 09.01.2020 року ТОВ «Новус Україна», загальна вартість пошкодженого внаслідок залиття товару становить 31 416,46 грн.

Разом з тим, в силу статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" Приватне акціонерне товариство «Страхова кампанія «Українська страхова група», виплативши страхове відшкодування страхувальнику за Договором страхування, отримало від останнього права кредитора до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ за шкоду, завдану пошкодженням товару під час залиття, в межах виплаченої суми, а саме - 21 416,46 грн., визначеної з урахуванням передбаченої умовами Договору страхування франшизи в сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 21 416,46 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно Закону України "Про судовий збір" та відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Провіантська, буд. 3, м. Київ, 04116, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038, ) 21 416 (двадцять одну тисячу чотириста шістнадцять) грн. 46 коп. страхового відшкодування та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 13 вересня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон