ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"13" вересня 2023 р. Справа №914/4018/21
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді Плотніцького Б.Д.
суддів Кравчук Н.М.
Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Процевич Р.Б.
розглянувши заяву ОСОБА_1 , м. Львів, м. Винники за вх. №01-05/2325/23 від 14.07.2023
про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги під час оскарження додаткового судового рішення
у справі №914/4018/21 (суддя Матвіїв Р.І.)
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 б/н від 03.04.2023
на рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 (повний текст рішення складено 13.03.2023)
за позовом: ОСОБА_2 , Львівська область, Сколівський район, село Плав`я
до відповідача: ОСОБА_1 , м. Львів, м. Винники
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , м. Львів,
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 , м. Львів,
за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , м. Львів-Винники,
за участю третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_6 , м. Львів,
за участю третьої особи 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне підприємство побуту, м. Львів
про визнання недійсною заяви про вихід з товариства, визнання відсутнім права на отримання вартості частини майна товариства, безпідставне набуття частки у завищеному розмірі
за участю представників сторін:
від позивача: Курилич А.Я.;
від відповідача : Шнир О.Б.;
від третіх осіб: не з`явився
Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив таке в апеляційному порядку. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 залишено без змін.

18.07.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , м.Львів, м.Винники за вх.№01-05/2325/23 від 14.07.2023 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги під час оскарження додаткового судового рішення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 призначено судове засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу на 13.09.2023 року об 11 год. 50 хв.

28.07.2023 від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання/заява про заперечення щодо нарахування та стягнення витрат на правову допомогу за розгляд апеляційної скарги на додаткове рішення.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що відповідачем, у встановлений законом термін, не було заявлено про витрати які він поніс чи збирається понести у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги. Відтак, оскільки відповідач не подав заяви, а термін на її подачу є присічним, в стягненні витрат за надання правничої допомоги слід відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи заяви, просив її задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в свому запереченні.

Треті особи не забезпечили явку представника в судове засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву у відсутності представників третіх осіб.

Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про зупинення розгляду заяви, оскільки у Верховному суді перебуває на розгляді його апеляційна скарга на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 у справі №914/4018/21.

Колегія суддів дослідивши клопотання про зупинення провадження та заслухавши пояснення представників, приходить до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Пунктом 5 частиною 1 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи. При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Однак, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Постанова Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №907/13/21 набрала законної сили з дня її прийняття. Оскарження постанови апеляційної інстанції в касаційному порядку не може бути підставою для зупинення розгляду заяви.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Згідно з п.3 ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 126 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просить стягнути з позивача 14 490 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи №914/4018/21. До даної заяви представником відповідача долучено копію Договору про надання правничої допомоги від 10.02.2022 №199/2, Акт виконаних робіт до рахунку №881 від 10.07.2023, деталізація рахунку №881 від 10.07.2023, рахунок №881 від 10.07.2023.

У деталізація рахунку №881 від 10.07.2023 перелічені всі послуги та їх вартість:

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Крім того, слід звернути увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 08.04.2020 у справі 922/2685/19, в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, у розуміння положень ч.5 ст.126 ГПК України, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

Щодо посилання відповідача на те, що відповідачем, у встановлений законом термін, не було заявлено про витрати які він поніс чи збирається понести у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу Блистіва І.В. від 05.05.2023 року на додаткове рішення від 19.04.2023 року у справі №914/4018/21 відповідач на 12 сторінці зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Відтак, твердження представника позивача є хибним та спростовується матеріалами справи.

У своїх запереченнях, відповідач не просить про зменшення суми витрат на правничу допомогу, а просить відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення повністю.

Колегія суддів також звертає увагу на відмінність понять "зменшення судових витрат", яке можливе лише за клопотанням іншої сторони та "розподіл судових витрат", що є виключно прерогативою суду.

Відтак, на переконання колегії суддів, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу або заперечень щодо співмірності таких, не зазначено яку саме суму слід було стягнути на користь заявника.

Натомість, відповідачем документально підтверджено суму витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, в ухвалі від 04.11.2019 у справі 9901/264/19 зазначена наступна позиція Верховного суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме, пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст. 126, 129, 244, 282, 283, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву представника ОСОБА_1 вх. №01-05/2325/23 від 14.07.2023 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №914/4018/21 - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 ) витрати на оплату професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 14 490,00 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом строків передбачених ст. 288 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Кравчук Н.М.

Скрипчук О.С.