ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Черкаси справа №925/652/23

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Міняйло А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» (вул.Шосейна, б.5-А, с.Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772, ідентифікаційний код 42414840)

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» (вул.Олександра Левади, 2, с.Кривчунка, Жашківський район, Черкаська область, 19215, ідентифікаційний код 32644275)

про стягнення 515 328,77 грн

за участю представників:

від позивача Оніщук Є.О., адвокат (приймає участь у режимі відеоконференції),

від відповідача Рибачок В.А., адвокат (приймає участь у режимі відеоконференції),

12.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія», у якому просить суд стягнути 515 328,77 грн заборгованості, яка складається з 500 000,00 грн безпідставно набутих коштів, 12000,00 грн інфляційних збитків, 3328,77 грн 3% річних та 7729,93 грн судових витрат зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач 21.12.2021 надіслав на адресу відповідача для підписання договір позики №21/12/2021Г та на підставі цього договору перерахував відповідачу 500 000,00 грн, помилково посилаючись на договір цесії №21/12-2021 від 21.12.2021, однак відповідач відмовився від підписання запропонованого позивачем проекту договору. У відповіді на претензію позивача, відповідач заперечив укладення будь-яких договорів між сторонами, що на думку позивача свідчить про безпідставність перерахованих ним коштів у сумі 500 000,00 грн, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового їх стягнення разом із нарахованими на них інфляційними збитками та річними.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 18.07.2023, позивач зазначив, що відповідач у своєму відзиві визнав факт отримання ним грошових коштів у сумі 500 000,00 грн від позивача. Договір позики дійсно не був підписаний зі сторони відповідача, тому позивач звернувся з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів. У зв`язку з помилкою у призначенні платежу, 21.12.2021 позивач направив директору відповідача лист №21/12 з уточненням призначення платежу, у якому проси вважати вірним «оплата згідно з договором №21/12-2021Г від 21.12.2021». Отже, оскільки позивач перерахував відповідачу 500 000,00 грн, направив договір та лист з уточненням призначення платежу, враховуючи те, що відповідач не повертав будь-яких коштів позивачу та не надсилав заперечень у відповідь на лист позивача, а між сторонами не було укладено інших договорів, позивач розраховував на повернення грошових коштів у строк, встановлений договором позики до 20.12.2022, тому позивач до закінчення цього строку і не звертався до відповідача з будь-якими вимогами про повернення грошових коштів. З огляду на викладене, позивач лише 08.02.2023 направив відповідачу претензію про сплату боргу від 07.02.2023 №07/02-1, яка була вручена відповідачу 12.02.2023. Проте у своїй відповіді на претензію, відповідач не визнав факт укладення між сторонами договору позики, не вказав інших підстав набуття та використання отриманих від позивача коштів у сумі 500 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач і звернувся з цим позовом до суду.

13.07.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що 21.12.2021 відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 500 000,00 грн з призначенням платежу «оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21 грудня 2021 року». Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою повернути грошові кошти як помилково перераховані відповідно до платіжного доручення №10482 від 21.12.2021. Також позивачем не надано суду доказів того, що позивач повідомив відповідача про зміни в призначенні платежу в платіжному дорученні №10482 від 21.12.2021. Претензія позивача від 07.02.2023 про сплату боргу свідчить про те, що позивач 07.02.2023 (через рік і 2 місяці) звернувся до відповідача саме з вимогою погасити заборгованість за укладеним договором позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, що не був укладений між позивачем та відповідачем. Надана позивачем роздруківка з месенджеру як доказ перерахування грошових коштів на виконання вимог договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 не може бути належним доказом, оскільки вона не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документу. За доводами відповідача, оскільки він не виявив свою волю до вчинення правочину (укладення договору позики) до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин у даному випадку договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 є таким, що не вчинений, а правовідносини за ним не виникли. Поведінка позивача є суперечливою, оскільки, знаючи, що станом на 21.12.2021 між позивачем та відповідачем відсутнє зобов`язання (не погоджено можливе укладення та не укладено договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021), а отже у відповідача відсутнє зобов`язання щодо повернення грошових коштів, позивач вільно і без помилки перераховує грошові кошти на рахунок відповідача, не вимагає повернути безпідставно перераховані кошти, що свідчить про те, що позивач вільно погодився на настання невигідних для себе випадків.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.05.2023 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про прийняття справи до свого провадження для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Цією ж ухвалою призначено підготовче засідання у справі о 10 год 30 хв 13.06.2023.

Протокольною ухвалою від 13.06.2023 суд відклав підготовче засідання до 12 год 00 хв 20.07.2023 та встановив строки: для подачі відзиву на позов до 19.06.2023, для подачі відповідь на відзив до 30.06.2023 та для подачі заперечення на відповідь на відзив до 10.07.2023.

Протокольною ухвалою від 20.07.2023 суд продовжив відповідачу строк на подання відзиву та прийняв його до розгляду, повторно встановив строк для подачі заперечень до 26.07.2023 та оголосив перерву у справі до 14 год 30 хв 02.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.08.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті о 12 год 00 хв 29.08.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 29.08.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представниця відповідача у судовому засіданні 29.08.2023 проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

21.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» перерахувало на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» 500 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10482 від 21.12.2021 (а.с.14). У призначенні платежу цього платіжного доручення вказано «оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021».

Листом №21/12 від 21.12.2021 позивач повідомив відповідача, що в призначенні платежу від 21.12.2021 в платіжному дорученні №10482 на суму 500 000,00 грн, слід вважати вірним «оплата згідно з договором №21/12-2021Г від 21.12.2021».

08.02.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №07/02-1 від 07.02.2023, у якій, посилаючись на договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, вимагав від відповідача негайно сплатити заборгованість за цим договором у сумі 500 000,00 грн, оскільки строк повернення грошових коштів за договором закінчився 21.12.2022, а тому відповідач, як позичальник на підставі пункту 5.5 договору зобов`язаний повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше наступного календарного дня після закінчення строку, передбаченого пунктом 4.1 цього договору. Разом з претензією позивач надіслав відповідачу примірник договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 підписаний зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко».

У своїй відповіді №11 від 20.02.2023 на претензію позивача, відповідач вказав, що договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 між сторонами не укладався, тому виконання його умов не є обов`язковим. Відомості щодо призначення платежу у платіжному дорученні №10482 від 21.12.2021 містять посилання на те, що оплату здійснено «згідно з договором цесії №» 21/12-2021Г від 21.12.2021», що унеможливлює виконання Приватним сільськогосподарським підприємством «Глорія» фінансових зобов`язань згідно з договором позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, а лист №21/12 від 21.12.2021 не містить конкретизації виду договору, згідно з яким надійшли кошти на поточний рахунок Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія», тому у останнього відсутні правові підстави для задоволення претензійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» через їх необґрунтованість.

21.02.2022 відповідач направив на адресу позивача лист №13 від 21.02.2022, у якому підтвердив отримання 500 000,00 грн від позивача та просив позивача надіслати копію договору цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021 (а.с.90-91).

Матеріали справи містять копію договору позики 21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, сторонами за яким є Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко», як позикодавець, та Приватне сільськогосподарське підприємство «Глорія», як позичальник. Договір підписаний представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» (а.с.9-10). За умовами цього договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн, який визначений у пункті 2.1 цього договору (поворотна фінансова допомога), а позичальник зобов`язується повернути позику до 20.12.2022 (пункт 4.1 договору позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021).

Договір позики 21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021 не підписаний зі сторони Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія».

Відповідач грошові кошти у сумі 500 000,00 грн позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового їх примусового стягнення у судовому порядку разом із нарахованими на них інфляційними витратами та 3% річними.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 500 000,00 грн разом із нарахованими на них інфляційними витратами та 3% річними.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України).

Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122цс14).

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, які передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Сторонами у справі визнається та обставина, що 21.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» перерахувало на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» 500 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10482 від 21.12.2021 («оплата згідно з договором цесії №21/12-2021Г від 21.12.2021»).

Також сторонами підтверджено, що між позивачем та відповідачем відсутні правовідносини з відступлення права вимоги (цесії) чи позички.

Наявний у матеріалах справи примірник договору позички 21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, не може свідчити про існування таких правовідносин, оскільки він підписаний лише зі сторони позивача.

Отже, судом встановлено, що між сторонами не існувало будь-яких договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у сумі 500 000,00 грн.

Підставою виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони).

Відповідно до частини 2 пункту 1.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 2.35 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Так, чинним законодавством передбачено, що повернення коштів за помилковим переказом має здійснюватися виключно неналежним отримувачем.

Отже, враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь відповідача 500 000,00 грн, суд дійшов висновку, що ці кошти перераховані позивачем відповідачу без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), з урахуванням приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо відсутності у нього зобов`язання з повернення коштів, які є предметом спору, оскільки ним не спростовано судом факти щодо відсутності правових підстав для їх отримання, а підстави, за наявності яких не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти у цій справі відсутні.

Такі підстави визначені у статті 1215 Цивільного Кодексу України:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем, у відповідності до вищезазначених приписів процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн. Жодних документальних доказів на підтвердження існування зобов`язань позивача сплатити ці кошти на користь відповідача, останнім також не надано.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського Кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 500 000,00 грн, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача у частині стягнення з відповідача 500 000,00 грн, як помилково сплачених.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат на 3% річних, які нараховані позивачем на суму 500 000,00 грн з 20.02.2023 до 11.05.2023, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

При розрахунку інфляційних збитків та процентів річних за користування грошовими коштами позивача відповідачем, позивач датою початку строку нарахування інфляційних та річних визначив як 20.02.2023 наступний день після спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги.

Проте, як слідує зі претензії позивача №07/02-1 від 07.02.2023, останній вважав, що обов`язок відповідача з повернення коштів виник у останнього у зв`язку із закінченням строку надання фінансової допомоги за договором позики №21/12-2021Г від 21.12.2021 у сумі 500 000,00 грн.

Тобто у цій претензії позивач не вимагав відповідача повернути безпідставно збережені кошти у сумі 500 000,00 грн, а посилаючись на договір позики №21/12-2021Г (поворотної фінансової допомоги) від 21.12.2021, вимагав від відповідача сплатити заборгованість за цим договором, оскільки строк повернення грошових коштів за договором сплив 21.12.2022, а тому відповідач, як позичальник на підставі пункту 5.5 договору зобов`язаний повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше наступного календарного дня після закінчення строку, передбаченого пунктом 4.1 цього договору.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що у цьому випадку для визначення строку нарахування інфляційних збитків та річних, судом не може братись до уваги день отримання відповідачем претензії позивача №07/02-1 від 07.02.2023, оскільки вона не містить посилань на безпідставно утриманні грошові кошти відповідачем.

У матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувався факт звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, як сплачених без достатньої правової підстави.

Отже, враховуючи викладене, суд відмовляє у вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача 12000,00 грн інфляційних збитків, 3328,77 грн 3% річних за період з 20.02.2023 до 11.05.2023.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» до Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» підлягають до часткового задоволення у частині стягнення з відповідача на користь позивача 500 000,00 грн безпідставно збережених коштів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, сплачена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 7500,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія» (вул.Олександра Левади, 2, с.Кривчунка, Жашківський район, Черкаська область, 19215, ідентифікаційний код 32644275) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» (вул.Шосейна, б.5-А, с.Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772, ідентифікаційний код 42414840) 500 000,00 грн безпідставно збережених коштів та 7500,00 грн судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 15.09.2023.

Суддя О.І.Кучеренко