ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 918/456/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Рівненської області від 7 червня 2023 року по справі №918/456/23 (суддя - Романюк Р.В.)

час та місце ухвалення рішення: 7 червня 2023 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; повний текст рішення складено 12 червня 2023 року

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"

про стягнення 483 504 грн 25 коп. штрафних санкцій

за участю представників:

від Позивача - Тарасюта Н.В.;

від Відповідача - Волтер О.В..

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" про стягнення 350255 грн 04 коп. пені та 133249 грн 20 коп. штрафу.

В обгрунтування позовної заяви Позивач посилався на те, що за результатами закупівлі (відкритих торгів) проведеної відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки на поставку 1-гідроксиетилідендифосфонової кислоти на суму 1903560 грн з ПДВ. Позивач зазначає, що поставку товару за договором на загальну суму 1 903 560 грн з ПДВ Відповідачем не здійснена взагалі. Позивач вказує, що пунктом 9.1 договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, Відповідач додатково сплачує Позивачу штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У зв`язку з невиконанням умов договору Позивачем нараховано 350255 грн 04 коп. пені (за період з 11 серпня 2022 року по 10 лютого 2023 року) та 133249 грн 20 коп. 7 % штрафу (за прострочення поставки понад 30 діб).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 7 червня 2023 року позов задоволено (а.с. 89-97). Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 350255 грн 04 коп. пені та 133249 грн 20 коп. штрафу. Також судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 7252 грн 56 коп..

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених поданими сторонами доказами, судом встановлено факт невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки продукції, обумовленої Договором поставки № 53-122-01-22-11915 від 1 квітня 2022 року (надалі - Договір; а.с. 5-7), що є підставою для застосування до останнього господарських санкцій, визначених частиною 2 статтею 231 Господарського кодексу України та пунктом 9.1 Договору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 101-102).

Мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що Відповідач у відповідності до статті 528 Цивільного кодексу України поклав виконання обов`язку на іншу особу - ТОВ "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста", оскільки тільки ця особа мала залишки товару в необхідних обсягах. Доказом покладання виконання обов`язку на іншу особу є лист на адресу такої особи за № 186/65-22 від 17 травня 2022 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 липня 2023 року по справі №918/456/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту.

20 липня 2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду, на виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду, надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач, заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Позивач зазначив, що неможливість зміни умов оплати за Договором з післяплати на 100 % передоплату, про яку повідомлялося Відповідачу, залежала від вимог законодавства. Позивач вказує, що така неможливість обґрунтовується тим, що Договір було укладено за результатами проведення відкритих торгів в електронній системі закупівель, тобто проект договору з відповідними умовами щодо оплати (післяплати) був оприлюднений разом з тендерною документацією в електронній системі закупівель, а згідно з положеннями частини 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції. Крім того, Позивач констатує, що частина 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлює, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім чітко передбачених у цій частині випадків. Зміна умов оплати з післяплати та передоплату чи навпаки не підпадає під зазначені випадки. Натомість, Позивач вважає, що врахував ситуацію, що склалася у Відповідача та запропонував як один із можливих варіантів її покращення - поетапну поставку (лист від 19 травня 2022 року № 7044/041), та вказує, що від цієї пропозиції Відповідач відмовився (а.с. 126-127).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 липня 2023 року по справі №918/456/23 проведення підготовчих дій закінчено та розгляд апеляційної скарги призначено на 13 вересня 2023 року об 15:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 4 вересня 2023 року клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Призначено розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

В судовому засіданні від 13 вересня 2023 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Відповідача вказав, що у відповідності до статті 528 Цивільного кодексу України поклав виконання обов`язку на іншу особу - ТОВ "Торгівельно-промислове об`єднання "Аріста", оскільки тільки ця особа мала залишки товару в необхідних обсягах. Доказом покладання виконання обов`язку на іншу особу є лист на адресу такої особи за № 186/65-22 від 17 травня 2022 року, відтак. товару був постановлений для Позивача, а Договір виконаний.

В судовому засіданні від 13 вересня 2023 року, яке було проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у відзиві, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що неможливість зміни умов оплати за Договором з післяплати на 100 % передоплату, про яку повідомлялося Відповідачу, залежала від вимог законодавства, така неможливість обґрунтовується тим, що Договір укладено за результатами проведення відкритих торгів в електронній системі закупівель, тобто проект Договору з відповідними умовами щодо оплати (післяплати) оприлюднений разом з тендерною документацією в електронній системі закупівель, а згідно з положеннями частини 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції. За доводами представника Позивача, частина 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлює, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім чітко передбачених у цій частині випадків. Зміна умов оплати з післяплати та передоплату чи навпаки не підпадає під зазначені випадки. На переконання представника Позивача, врахував ситуацію, що склалася у Відповідача та запропонував як один із можливих варіантів її покращення - поетапну поставку, однак від цієї пропозиції Відповідач відмовився.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 1 квітня 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір (а.с. 5-7).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.4 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Відповідач зобов`язався поставити і передати у власність Позивача продукцію, а Позивач, в свою чергу, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору). Предметом поставки по даному Договору є продукція: 24320000-3 1-гідроксиетилідендифосфонова кислота, які передбачений специфікацією № 1 до даного Договору. Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до "Інкотермс 2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі", які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов даного Договору. Місцем виконання даного Договору є місто Вараш Рівненської області.

Згідно з пунктом 2.1 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 1 586 300 грн, крім того ПДВ 317 260 грн.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що загальна сума Договору (вартість продукції) становить 1 903560 грн.

В силу дії пунктів 2.3 - 2.5 Договору: кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного Договору; ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає. До ціни продукції включена вартість тари, упакування і маркування, страхування, доставка на склад РВ ВП "Складське господарство" Позивача та інші понесені Відповідачем витрати на умовах поставки DDP згідно "Інкотермс - 2010".

Сторонами погоджено, що продукція поставляється Відповідачем в строк по 10 серпня 2022 року; продукція поставляється Відповідачем на умовах DDP, згідно "Інкотермс - 2010"; місце поставки та Вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" Позивача.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного Договору.

У відповідності до пункту 4.2 Договору, якість та комплектність продукції повинна відповідати умовам Договору, технічній специфікації (додаток 2 до даного Договору) та технічній специфікації до предмета закупівлі 1-гідроксиетилідендифосфонова кислота № 171-14-ТС-ХЦ (Додаток 2.1. до даного договору).

Відповідно до пунктів 6.1-6.2 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Позивачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Відповідачем належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє Відповідача не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Відповідно до пунктів 8.4-8.5 Договору, датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до Позивача з моменту поставки продукції. Перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Як визначено пунктом 9.1 Договору, у випадку порушення строків поставки Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, Відповідач додатково сплачує Позивачу штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Відповідача від виконання зобов`язань по Договору.

Згідно з пунктом 9.2. Договору, сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1 даного Договору становить 3 (три) роки.

Згідно з пунктом 12.1 Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного Договору по 31 грудня 2022 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Відповідача, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Пунктом 12.2 Договору визначено, що укладений сторонами Договір оприлюднюється на веб порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Дата (момент) укладення договору зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі який автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення Позивачем договору про закупівлю на веб порталі Уповноваженого органу.

Згідно специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору) сторони погодили поставку товару (1-гідроксиетилідендифосфонова кислота) на загальну суму 1 903560 грн 00 коп. (а.с. 8).

Крім того, між сторонами підписано технічну Специфікацію (Додаток № 2 до Договору поставки).

Вказаний Договір, Специфікація № 1 та технічна специфікація підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток.

Відповідач листом № 177/65-22 від 11 травня 2022 року звернувся до Позивача з проханням розглянути можливість здійснити до 20 травня 2022 року 100 % передплату за Договором та у разі передплати, гарантував поставку продукції в серпні до 10 серпня 2022 року.

Позивач направив лист № 6737/041 від 13 травня 2022 року "Про постачання кислоти ОЕДФ" Відповідачу в якому зазначив про строки оплати згідно Договору та просив в найкоротші терміни здійснити поставку товару.

Водночас, Відповідач направив лист № 185/65-22 в якому вказав, що протягом дії воєнного стану не може запропонувати постачання указаних ТМЦ на умовах оплати Договору та цей лист є відмовою від виконання (на умовах тендеру) і підставою для розірвання Договору згідно пункту 13.2 Договору (а.с. 14).

Позивач направив лист № 7044/041 від 19 травня 2022 року "Про постачання кислоти ОЕДФ" ТОВ "Технохімреагент" відповідно до якого зазначив, що в зв`язку з виробничою необхідністю, не погоджується на розірвання Договору та з метою мінімізації фінансового навантаження підприємства в умовах воєнного стану, просив розглянути питання поетапної поставки даної кислоти в адресу Позивача.

В свою чергу, Відповідач листом № 200/65-22 від 20 травня 2022 року повідомив Позивача про завчасне повідомлення (лист 185/65-22 від 17 травня 2022 року) про відмову від виконання Договору.

Позивач листом № 7533/041 від 30 травня 2022 року "Про постачання кислоти ОЕДФ" звернувся до Відповідача з проханням виконати поставку 1-гідроксиетилідендифосфонової кислоти в кількості 10 т згідно умов даного Договору.

Відповідач листом № 252/65-22 повідомив Позивача про неможливість здійснити поставку під час воєнного стану та про завчасне повідомлення (лист 185/65-22 від 17 травня 2022 року) про відмову від виконання Договору.

Відповідач в листі № 277/65-22 від 28 червня 2022 року зазначив, що вважаючи на воєнний стан і неможливість здійснити поставку у запланованому порядку вказав, що звертався з проханням змінити умови поставки без зміни ціни та проханням щодо здійснення поставки на інших умовах, що було відхилено, тому пропонував повернутись до питання розірвання Договору.

Відповідач в листі № 279/65-22 від 29 червня 2022 року вказав, що два різних постачальника повідомили про неможливість поставки через війну в Україні, тому запропонував розірвати Договір.

Позивач в відповідь на листи № 277/65-22 та № 279/65-22 повідомив Відповідача про відсутність правових підстав для розірвання Договору.

Позивач направив на адресу Відповідача лист № 11541/041 від 10 серпня 2022 року "Про виконання поставки та добровільну сплату штрафних санкцій" відповідно до якого запропонував прискорити поставку продукції та просив повідомити рішення щодо подальшої добровільної сплати штрафних санкцій та просив відповідь надати до 15 серпня 2022 року на електронну адресу .

Відповідно до претензії (№ 16272/001-юр від 7 листопада 2022 року) "Про сплату штрафних санкцій" Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією в добровільному досудовому порядку перерахувати штрафні санкції у розмірі 296 955 грн 36 коп. за невиконання умов Договору.

Крім того, Позивач направив на адресу Відповідача досудову вимогу № 123/001-юр від 3 січня 2023 року "Про сплату штрафних санкцій" з проханням в добровільному досудовому порядку перерахувати нараховані штрафні санкції у сумі 409 265 грн 40 коп..

Враховуючи невиконання Відповідачем умов Договору щодо поставки товару Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права, з позовом до Відповідача про стягнення пені в розмірі 350 255 грн 04 коп. та штраф у розмірі 133 249 грн 20 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору, який за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу дії частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З поданої Відповідачем апеляційної скарги, вбачається що всі її заперечення зводяться до того, що Позивач відмовився зміни умови зобов`язання, відхиливши звернення Відповідача про 100% передоплату за Договором, а також щодо виконання зобов`язання іншою особою.

Дослідивши докази, долучені як Позивачем так і Відповідачем до матеріалів справи, в підтвердження позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій за не поставку товару вбачається, що пунктом 9.1 Договору визначено, що у випадку порушення строків поставки Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, Відповідач додатково сплачує Позивачу штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Відповідача від виконання зобов`язань по Договору.

Доказів поставки Позивачу продукції Відповідачем, відповідно до умов Договору на загальну суму 1 903 560 грн, матеріали справи не містять, при цьому Відповідач зауважує, що зобов`язання по Договору щодо поставки продукції виконано іншою юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА»», долучаючи при цьому як доказ такого виконання Договір поставки від 17 червня 2022 року, укладений між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА», лист Відповідача адресований такій особі, лист Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» про поставку товару Позивачу (а.с. 114-121).

При цьому, колегія суду зауважує, що відносини, котрі склалися між Позивачем та іншими юридичними особами не маються ніякого юридичного відношення до правовідносин в даній справі, що склалися між Позивачем та Відповідачем на підставі Договору, адже відсутні будь-які додаткові угоди, котрі й офіційно залучили від імені Відповідача іншу особу для виконання Договору.

Крім того, дослідивши умови Договору суд апеляційної інстанції констатує, що з його умов не вбачається в ньому будь-яких пунктів, котрі б вказували про право Відповідача передавати своє зобов`язання по поставці товару іншій Третій особі. В той же час, колегія суду наголошує на тому, що зважаючи на специфіку та процедуру укладення Договору (згідно Закону України "Про публічні закупівлі") таке право щодо передачі зобов`язання Третій особі не передбачено нормами Закону України "Про публічні закупівлі".

Стосовно тверджень Відповідача про застосування у даному випадку статті 528 Цивільного кодексу України щодо покладення виконання обов`язку на іншу особу, то колегія суду звертає увагу апелянта на те, що пунктом 13.7 Договору обумовлено, що жодна із Сторін Договору не має права передавати свої права і обов`язки, що виникають із умов даного Договору, третім особам без попередньої письмової згоди на це іншою Стороною Договору (тобто, без наявності додаткової угоди з цього приводу).

Відтак, такі дії містять в собі ознаки порушення Відповідачем умов Договору (при тому, що згоди Позивач на передачу зобов`язань іншій особі не надавав, договорів про передання зобов`язань не укладалося).

Наведені ж Відповідачем листи (описані вище) не є за своїм змістом додатковими договорами та не змінюють умов Договору, що в цілому вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

При цьому надане Відповідачем листування не може свідчити про зміну зобов`язань Відповідача перед Позивачем за Договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу дії частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Водночас, частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи усе вищеописане колегія суддів приходить до висновку, що Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у справі виконання умов Договору в частині поставки товару у порядку та строки, передбачені умовами Договору (що й не заперечується самим Відповідачем). В той же час, дане є підставою для застосування до Відповідача господарських санкцій, визначених частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України та пункту 9.1 Договору. Відповідно колегія суду приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 350 255 грн 04 коп. пені та 133 249 грн 20 коп. штрафу.

Дане рішення прийнято і місцевим господарським судом.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору, а тому суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги залишаються за Відповідача згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Рівненської області від 7 червня 2023 року в справі №918/456/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 7 червня 2023 року в справі №918/456/23 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 918/456/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.