ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. Справа №921/333/22

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Малех І.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

представники: ОСОБА_1 адвокат Гаврищук В.В., боржника адвокат Півторак В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області (суддя Гевко В.Л.) від 16 березня 2023 року у справі №921/333/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 27.10.2022 відкрив провадження у справі №921/333/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ввів процедуру реструктуризації боргів боржника; ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначив керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича та призначив попереднє судове засідання на 22.12.2022.

25.11.2022 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява від 21.11.2022 ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника ОСОБА_2 на загальну суму 8 123 000 грн. Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 кошти, про що позичальник написав і підписав розписки, а саме: 1 235 000, 00 грн, розписка від 17.01.2017; 1 479 000, 00 грн, розписка від 10.07.2017; 1 833 000, 00 грн, розписка від 18.01.2018; 1 466 000, 00 грн, розписка від 02.09.2019; 1 112 000, 00 грн, розписка від 19.12.2019; 998 000, 00 грн, розписка від 25.02.2020;

Станом на час звернення із цією заявою позичені кошти в загальній сумі 8 123 000, 00 грн боржник не повернув.

Арбітражний керуючий Микитів О.І. за результатами розгляду визнав вимоги кредитора ОСОБА_1 на загальну суму 8 123 000, 00 грн, про що повідомив суд і кредитора (вих.№23 від 29.11.2022, вх.№8119 від 01.12.2022).

Представник боржника у судових засіданнях також повністю визнав вимоги кредитора ОСОБА_1

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 16 березня 2023 року у справі №921/333/22 Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 16 березня 2023 року у справі №921/333/22 відмовив у клопотанні представника та самого кредитора ОСОБА_1 щодо нерозголошення та не поширення інформації, яка характеризує фінансовий стан ОСОБА_1 ; відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 .

Суд звернув увагу на позицію Верховного Суду про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд вказав, що отримані судом відомості від Головного управління ДПС у Тернопільській області про суми виплачених/отриманих доходів та податкова декларація ОСОБА_1 свідчать, що сума доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, становить значно менші суми у порівнянні з тією, яку він надав згідно розписок боржнику; водночас, належних та достовірних доказів про наявність інших джерел доходів та фінансових можливостей заявник суду не надав.

Суд встановив, що зі сторони заявника кредитора не підтверджено суду належним чином реальності (дійсності) таких кредиторських зобов`язань на підставі інших доказів, зокрема доказів, які б підвереджували можливість ОСОБА_1 як кредитора надавати, такі значні суми протягом кількох років, систематично у великих розмірах. Зокрема, ОСОБА_1 позичено під розписку боржнику ОСОБА_2 , кошти в сумі:

-1 235 000, 00 грн, розписка від 17.01.2017;

-1 479 000, 00 грн, розписка від 10.07.2017;

-1 833 000, 00 грн, розписка від 18.01.2018;

-1 466 000, 00 грн, розписка від 02.09.2019;

-1 112 000, 00 грн, розписка від 19.12.2019;

-998 000, 00 грн, розписка від 25.02.2020;

Станом на час звернення із заявою кредитора позичені кошти в загальній сумі 8 123 000, 00 грн боржник не повернув.

Суд також з сумнівом оцінив ту обставину, що незважаючи на неповернення попередніх сум боржником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 продовжував надавати боржнику все нові, і нові суми кредиту, під розписку у великих розмірах.

Таким чином, оцінивши подану кредиторську заяву, суд мав достатньо обґрунтовані сумніви у реальності (дійсності) таких зобов`язань за розписками.

Щодо клопотання про закритий розгляд справи в частині його фінансового стану, суд відмовив у його задоволенні, оскільки для розгляду кредиторських вимог, враховуючи правовому позицію Верховного Суду, зокрема, яка відкрито висвітлена у справі № 902/221/22, та в інших справах, необхідним є дослідження реальності джерел походження коштів кредитора, як і його реального фінансового стану, та його можливості як фізичної особи надавати позики у таких великих розмірах.

Одночасно, суд врахував і те, що інші кредитори мають право знайомитись, і заперечувати реальність вимог будь якого кредитора, адже розмір вимог кожного кредитора в подальшому впливає на обсяг прав, які має кожен кредитор у справі, зокрема, і на обсяг голосів кредиторів, а звідси, і їх можливість приймати ті чи інші рішення, або голосуючи по них і впливати на них.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області №921/333/22 від 16 березня 2023 року про відмову у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 та постановити нове рішення яким визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , податковий номер НОМЕР_2 конкурсним кредитором боржника ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 ) на загальну суму 8123 000,00 грн, судові витрати покласти на боржника.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та сталої судової практики з розгляду кредиторської заборгованості, що виникла з договорів позики оформлених розпискою. Суд зробив неправильний висновок та безпідставно поставив під сумнів укладені правочини, при тому що жодної із сторін не поставлено під сумнів укладені правочини. Рішення суду про визнання боргових розписок недійсними, не укладеними, тощо немає. Суд не підбив дохід отриманий ОСОБА_1 в даний період (згідно листа ГУ ДПС) та не проаналізував отриманий дохід за 15 років, з урахуванням індексу інфляції, курсу валют, тощо.

Крім того, суд однобоко врахував доходи кредитора, не встановивши доходи «Членів його сім`ї», не здійснив запит в реєстр прав власності на нерухоме майно, не здійснив запит в ЄДРПОУ, стосовно участі ОСОБА_1 в засновниках учасниках господарських товариств.

Відповідно до витягів з ЄДРПОУ ОСОБА_1 , являється засновником та керівником ТОВ « 1000 Дрібниць ЛТД» (Кобиловолоцький піщаний кар`єр) частка у статутному фонді ОСОБА_1 , становить 100%, ТОВ «Сфера технологій» (сонячні електростанції) частка у статутному фонді ОСОБА_1 , становить 30 %. На праві власності у ОСОБА_1 , перебуває великий ряд об`єктів нерухомого майна, що підтверджує Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Виконавчих проваджень в АСВП відносно ОСОБА_1 не знайдено, в реєстрі боржників відомості відсутні.

ОСОБА_1 не отримував ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.01.2023 у справі №921/333/22, якою витребувано у ОСОБА_1 письмові пояснення щодо правового статусу та оформлення розписок, що апелянт трактує як обмеження в доступі до правосуддя.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26 травня 2023 року визнав причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року у справі №921/333/22 та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року у справі № 921/333/22.

Розгляд справи призначено на 27 липня 2023 року, надалі суд оголосив перерву в судовому засіданні до 07 вересня 2023 року.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.(ч.3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.(ч.4). У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.(ч.5).

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу і матеріали справи, заслухав представників скаржника, боржника та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Обставини справи:

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 27.10.2022 відкрив провадження у справі №921/333/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ввів процедуру реструктуризації боргів боржника; ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначив керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.

28.10.2022 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

25.11.2022 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника ОСОБА_2 на загальну суму 8 123 000 грн.

У заяві ОСОБА_1 вказує на те, що позичив під розписку боржнику кошти в сумі:

- 1 235 000, 00 грн, розписка від 17.01.2017;

- 1 479 000, 00 грн, розписка від 10.07.2017;

- 1 833 000, 00 грн, розписка від 18.01.2018;

- 1 466 000, 00 грн, розписка від 02.09.2019;

- 1112 000, 00 грн, розписка від 19.12.2019;

- 998 000, 00 грн, розписка від 25.02.2020. (а.с.13-18,том 2).

До заяви додано копії розписок ОСОБА_2 від 17.01.2017; від 10.07.2017; від 18.01.2018; від 02.09.2019; від 19.12.2019; від 25.02.2020, які завірив ОСОБА_1

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 30.11.2022 прийняв заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника до розгляду.

Ухвалою від 23.01.2023 суд першої інстанції витребував у ОСОБА_1 :

- письмові пояснення щодо правового статусу та оформлення розписок, які додані до заяви кредитора, зокрема, відомості про свідків (паспортні дані, місце проживання);

- докази про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій про доходи фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2007 по 2022 роки включно.

Крім того, ухвалою від 24.01.2023 суд першої інстанції витребував у Головного управління ДПС у Тернопільській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2007 по 2022 роки включно.

В ухвалах від 23 і 24 січня 2023 року суд вказав, що зважаючи на значні розміри розписок та позики за ними у великих сумах, які надає фізична особа - кредитор іншій фізичній особі боржнику, систематично - щороку, має сумніви в дійсності таких позик та має за необхідне здійснити перевірку відсутності чи наявності ознак їх фіктивності.

У матеріалах справи немає доказів отримання ОСОБА_1 ухвали від 23.01.2023.

Головне управління ДПС у Тернопільській області на виконання ухвали надано відомості (лист №2176/6/19-00-12-01-03 від 15.02.2023, вх. №1517 від 21.02.2023 з додатками) з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів ОСОБА_1 за період з I кварталу 2007 року по IV квартал 2022 року. Одночасно повідомляє суд, що ОСОБА_1 за період з 2007 по 2022 роки включно до Головного управління ДПС у Тернопільській області подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік, декларація від 25.07.2022.

На підставі отриманих відомостей від Головного управління ДПС у Тернопільській області Господарський суд Тернопільської області дійшов висновку, що сума доходу, задекларованого фізичною особою ОСОБА_1 в податковій декларації про майновий стан і доходи, становить значно менші суми у порівнянні з тією, яку він надав згідно розписок боржнику; водночас, належних та достовірних доказів про наявність інших джерел доходів та фінансових можливостей заявник суду не надав.

Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглядає ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року у справі № 921/333/22, якою суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 .

За визначенням статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; кредитором, серед іншого, є юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника - фізичної особи та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац 1 частини першої статті 45 КУзПБ).

Відповідно до частини 6 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (у редакції, чинній на час розгляду заяви ОСОБА_1 ) кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За текстом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. (ч.2)..

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За усталеною позицією Верховного Суду, договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як вже зазначено, заявлені до боржника грошові вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що надав ОСОБА_2 в позику кошти, про що позичальник ( ОСОБА_2 ) написав і підписав розписки, а саме: 1 235 000, 00 грн, розписка від 17.01.2017; 1 479 000, 00 грн, розписка від 10.07.2017; 1 833 000, 00 грн, розписка від 18.01.2018; 1 466 000, 00 грн, розписка від 02.09.2019; 1 112 000, 00 грн, розписка від 19.12.2019; 998 000, 00 грн, розписка від 25.02.2020.

Розписки позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчують факт передання грошової суми позичальнику. Рішення суду про визнання названих односторонніх правочинів недійсними чи не укладеними немає.

Суд апеляційної інстанції оглянув оригінали розписок від 17.01.2017, від 10.07.2017, від 18.01.2018, від 02.09.2019, 19.12.2019, від 25.02.2020, які надав для огляду представник ОСОБА_1 адвокат Гаврищук В.В.

Суд звертає увагу, що у розписках зазначено, що такі складені в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . При цьому не названо документів, що посвідчують цих осіб (паспортні дані, місцезнаходження).

Проте, зважаючи на вимоги статей 1046, 1047 ЦК України щодо укладення і форми договору позики, підтвердження укладення договору позики розпискою позичальника не потребує присутності свідків чи інших осіб, ніж позичальник і позикодавець.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив, а в матеріалах справи відсутні докази недійсності розписок (як односторонніх правочинів) про отримання в борг грошових коштів, а відтак діє встановлена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину.

Разом з тим, суд першої інстанції засумнівався в дійсності таких позик, зважаючи на значні розміри розписок та позик за ними у великих сумах, які надає фізична особа - кредитор іншій фізичній особі боржнику, систематично щороку. Суд визнав за необхідне здійснити перевірку відсутності чи наявності ознак фіктивності розписок, якими ОСОБА_1 підтверджує заявлені вимоги до боржника та витребував у ОСОБА_1 - докази про суми виплачених/отриманих ним доходів та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій про доходи фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2007 по 2022 роки включно (ухвала від 23.01.2023) та у Головного управління ДПС у Тернопільській області - відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених/отриманих доходів ОСОБА_1 та засвідчені копії відповідних звітів/декларацій Фізичної особи ОСОБА_1 за період з 2007 по 2022 роки включно (ухвала від 24.01.2023).

ОСОБА_1 не отримав ухвалу від 23.01.2023 і не надав витребуваних доказів.

На підставі отриманих відомостей від Головного управління ДПС у Тернопільській області Господарський суд Тернопільської області вказав, що сума доходу, задекларованого фізичною особою ОСОБА_1 в податковій декларації про майновий стан і доходи, становить значно менші суми у порівнянні з тією, яку він надав згідно розписок боржнику; водночас, належних та достовірних доказів про наявність інших джерел доходів та фінансових можливостей заявник суду не надав.

Суд також з сумнівом оцінив ту обставину, що незважаючи на неповернення попередніх сум боржником, кредитор продовжував надавати боржнику все нові, і нові суми кредиту, під розписку у великих розмірах Тому суд висловив достатньо обґрунтовані сумніви у реальності (дійсності) таких зобов`язань за розписками.

Враховуючи наведене у сукупності, суд відмовляє у задоволенні заяви з грошовими вимогами до боржника.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки помилковими.

Так, Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 (на позицію у якій вказує суд першої інстанції) зазначив, що господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.

Водночас у цій же постанові Верховний Суд вказав, що для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. (п.72).

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.(п.73).

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність у цій справі №921/333/22 будь-яких сумнівів сторін (боржника, кредитора АТ УКРСИББАНК) щодо обґрунтованості кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримав засад змагальності при розгляді заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Суд ще раз звертає увагу, що передання ОСОБА_1 грошових сум ОСОБА_2 підтверджено розписками, оригінали яких знаходяться у ОСОБА_1 ОСОБА_2 визнає свою заборгованість перед ОСОБА_1 за цими борговими зобов`язаннями.

Жодних доказів, обгрунтувань порушення прав інших учасників справи про банкрутство матеріали справи не містять і в оскарженій ухвалі не названо.

Ураховуючи наведені обставини справи № 921/333/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , названі вище приписи ЦК України, Кодексу України з процедур банкрутства, суд апеляційної інстанції вважає, що грошові вимоги ОСОБА_1 , заявлені до боржника Купини ОСОБА_2 на загальну суму 8 123 000 грн на підставі боргових розписок, підлягають задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про сумніви у реальності (дійсності) таких зобов`язань за розписками є помилковими.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Керуючись статями 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року у справі №921/333/22 скасувати і постановити нове судове рішення:

Визнати ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_4 від 13.11.2007, виданий Тернопільським МВ МВС України в Тернопільській області; Ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; вул.Львівська, с.Байківці, Тернопільський р-н) кредитором у справі №921/333/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 з сумою вимог 8 123 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя І.Б.Малех