ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. Справа №909/452/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» б/д

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 (повний текст рішення складено 22.02.23, суддя Андрейчук Л.В)

у справі № 909/452/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа», с. Зимна Вода

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Торент», м. Ужгород

про стягнення 1405880,00 грн заборгованості за договором оренди залізничного рухомого складу,

за участю представників:

від позивача Ларіонов Р.О.;

від відповідача Олександров О.П. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

22 червня 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Експрес-Дрофа» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «М-Торент» 1405880,00 грн. заборгованості за договором оренди залізничного рухомого складу, з яких 1277410,00 грн основної заборгованості та 128470,00 грн пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на положення ст. 6, 11, 509, 510, 549, 610, 611, 651, 762 Цивільного кодексу України та ст. 42, 193, 216, 218, 222 Господарського кодексу України та зазначає, що у зв`язку із порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди № АД/М1/6-20пв від 01.06.2020 в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги (оренди піввагонів), в останнього перед позивачем виникла заборгованість на суму 1405880,00 грн, з яких 1277410,00 грн основної заборгованості та 128470,00 грн пені.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 909/452/22; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

З матеріалів справи слідує, що в ході проведення підготовчого провадження Господарський суд Івано-Франківської області, встановивши, що місцезнаходженням відповідача, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є м. Ужгород, постановив надіслати дану справу за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою від 14.11.2022 Господарський суд Закарпатської області прийняв справу за № 909/452/22 до провадження; розгляд справи почав спочатку та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 позовні вимоги «Експрес-Дрофа» задоволено частково; з ТОВ «М-Торент» на користь позивача стягнуто 168950,00 грн. заборгованості та відшкодовано позивачу витрати зі сплати судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовільняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- між сторонами даного спору існують договірні відносини, які виникли з договору оренди залізничного рухомого складу, за умовами якого ТОВ «Експрес-Дрофа» передало у строкове платне користування ТОВ «М-Торент» вагони для перевезення вантажів. Сторони у вказаному договорі, зокрема, погодили: розмір орендної плати, яка у зв`язку зі зміною кон`юктури ринку, може бути змінена шляхом оформлення додаткової угоди; порядок і терміни здійснення оплати у вигляді передоплати в розмірі 100% орендної плати за кожен поточний місяць, не пізніше 10 числа згідно виставленого рахунка. Суд встановив, що розмір оренди згідно договору становив 430 грн з ПДВ, додатковою угодою від 29.10.2021 за № 9 орендну плату було збільшено до 1350,00 грн. з ПДВ, а згідно додаткової угоди за № 10 від 01.12.2021 до 15000,00 грн разом з ПДВ;

- в порушення умов договору ТОВ «М-Торент» допустило прострочення зі сплати виставлених ТОВ «Еспрес-Дрофа» рахунків за № 80 від 30.11.2021 на суму 965250,00 грн; за № 89 від 31.12.2021 на суму 961500,00 грн.; за № 1 від 14.01.2022 на суму 139500,00 грн. Відповідач, на спростування заявленої позивачем заборгованості, подав виписку по рахунку з 01.10.2019 по 05.08.2022, з якої вбачається, що ТОВ «М-Торент» за період з листопад 2021 по січень 2022 за оренду вагонів було сплачено 1787200,00 грн. Враховуючи ту обставину, що додаткова угода № 10 від 01.12.2021 не підписана відповідачем, здійснивши перерахунок вартості орендних платежів по рахунках № 83, № 89 та № 1 за ціною, визначеною додатковою угодою № 9 від 29.10.2021, з врахуванням здійснених відповідачем платежів, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 168950,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача;

- в задоволенні стягнення заявленої позивачем пені в розмірі 128471,00 грн. судом відмовлено, з огляду на те, що умови укладеного між сторонами договору не містять визначення розміру пені у відсотках, натомість наявне лише обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою Національного банку України;

- в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 11160,00 грн. вартості ремонту вагонів судом відмовлено, позаяк надані позивачем документи на підтвердження понесених ним витрат щодо усунення виявлених недоліків вагонів не містять інформації щодо виконання робіт, пов`язаних з усуненням виявлених недоліків. Зокрема, у всіх наданих документах (актах, рахунках тощо) зазначається про проведення поточного ремонту, а не усунення конкретних виявлених недоліків по кожному піввагону.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» не погодилося з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, виходячи з таких обставин:

- позивач вказує, що місцевим господарським судом, в порушення норм частин 3, 5 статті 12 та частин 2, 3, 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, дану справу неправомірно віднесено до категорії малозначних спорів та протиправно розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику представників сторін;

- приймаючи рішення про стягнення 168950,00 грн. основного боргу, місцевий господарський суд виходив з даних банківської виписки з 01.10.2019 до 05.08.2022, тобто враховано оплати за весь період тривалості договірних зобов`язань між сторонами визначенні заборгованості за надані послуги, водночас, при визначенні заборгованості за надані послуги, судом безпідставно взято до уваги лише акти за 3 місці листопад 2021, грудень 2021 та січень 2022;

- апелянт зазначає, що відповідно до підписаних сторонами актів наданих послуг за період з червня 2020 по січень 2022, загальна сума наданих послуг становила 8179362,14 грн, тоді як від відповідача за вказаний період надійшли оплати на суму 6947911,14 грн. Відтак, загальна сума прийнятих та неоплачених відповідачем послуг становить 1231451,00 грн., вимога про стягнення яких була заявлена позивачем у позовній заяві та безпідставно відхилена місцевим господарським судом. На переконання скаржника, судом не було встановлено загальної вартості наданих послуг та отриманих оплат протягом усього строку дії договірних відносин;

- разом з тим, скаржник вказує, що відповідачем фактично було погоджено збільшення ціни оренди до 1500,00 грн з ПДВ шляхом підписання сторонами актів наданих послуг за листопад-грудень 2021 та січень 2022 року.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, в порядку ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в ході розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач у своєму відзиві вказував на те, що розмір орендної плати становить 460,00 грн. на добу, а додані до позовної заяви додатки викликають сумнів в їх справжності та дійсності їх складання. На підтвердження виконання зобов`язань за договором відповідач надав банківську виписку, відповідно до якої ТОВ «М-Торент» оплатив позивачу за договором 6947911,14 грн., що є більшим за суму позову. На переконання ТОВ «М-Торент», позивачем, в порушення вимог процесуального закону, до апеляційної скарги долучено низку нових доказів, які не були предметом дослідження місцевого господарського суду без обґрунтування поважності причин неподання таких суду першої інстанції. З огляду на вказане, відповідач просить суд апеляційної інстанції ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі та відшкодувати відповідачу за рахунок позивача судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 справу за №909/452/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 за № 101, у зв`язку із перебування суддів Матущака О.І та Скрипчук О.С. у відпустці, проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду справи за № 909/452/22.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 у складі колегії введено суддів Галушко Н.А. та Желіка М.Б.

Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника відповідача розгляд справи відбувався з ним в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.

Задля з`ясування усіх обставин справи в ході розгляду апеляційної скарги та з метою підтвердження/спростування наявності заборгованості ТОВ «М-Торент» перед позивачем станом на кінець жовтня 2021, судом апеляційної інстанції зобов`язано сторін подати свої додаткові пояснення, підтверджені розрахунками.

На виконання вимог суду позивач 17.07.2023 подав суду додаткові пояснення з реєстром здійснених між сторонами розрахунків за період з червня 2020 по грудень 2022, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 1227410,00 грн.

18 липня 2023 відповідач також подав суду свої додаткові пояснення на виконання вимог суду, в яких зазначив, що в ході виконання умов спірного договору ТОВ «М-Торент» здійснило оплату послуг на загальну суму 6947911,14 грн., зокрема, станом на 30.10.2021 було сплачено 516711,14 грн., а з 01.11.2021 по теперішній час ще 1787200,00 грн., що підтверджується банківською випискою, яка міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, позивачем, на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, 20.07.2023 було подано уточнений реєстр розрахунків між ТОВ «Експрес-Дрофа» та ТОВ «М-Торент», здійснених за період з червня 2020 по грудень 2022, з якого вбачається, що позивачем за вказаний період було надано послуг на загальну суму 8054061,14 грн., відповідачем було оплачено такі послуги на суму 6947911,14 грн., таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 1106150,00 грн.

В дане судове засідання в приміщення Західного апеляційного господарського суду прибув представник позивача, який підтримав свої доводи та міркування щодо суми заборгованості відповідача згідно останнього поданого розрахунку; на зв`язок із судом вийшов представник відповідача, який підтримав висловлені у попередніх судових засіданнях пояснення та заперечення на апеляційну скаргу, що стосуються наявності заборгованості та її погашення з боку відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, з`ясувавши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке:

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги основним арґументом позивача для скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 у даній справі є порушення судом норм частин 3, 5 статті 12 та частин 2, 3, 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що полягало у розгляді даної справи в порядку спрощеного провадження без виклику представників сторін, у зв`язку з чим судом не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, відтак прийнято помилкове рішення.

За змістом ч.1, 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, в порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частина 5 вказаної статті тлумачить, що малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розділ 10 Господарського процесуального кодексу України регламентує розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частина 3 означеної статті визначає критерії якими суд зобов`язаний керуватися при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження, такими, зокрема, є ціна позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорія та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; думка сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, ч. 4 ст. 247 ГПК України виокремлює категорії справ, які не можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, такими, зокрема, у відповідності до п. 8 вказаної частини, є справи ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 на рівні 2481 гривні.

Таким чином, з огляду на норми ст. 12 та 247 ГПК України, не можуть вважатися малозначними справи з ціною позову більше 1240500,00 грн. (2481 грн.*500=1240500 грн.).

За змістом ст. 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Експрес-Дрофа», звертаючись з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Торент», просило суд стягнути з відповідача 1277410,00 грн основного боргу та 128470,00 грн пені, тобто сукупно ціна даного позову становила 1405880,00 грн, що значно перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1240500 грн.).

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на встановлені обставини, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 у даній справі, оскільки таке прийняте з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши усі обставини, що мають значення для справи, оцінивши наявні в ній докази в сукупності з поясненнями представників сторін, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

01.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Торент» (орендар) було укладено договір оренди залізничного рухомого складу №АД/МІ/6-20пв ( договір), за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) для перевезень вантажів по залізницях України, країнах СНД і Балтії рухомий склад (далі - «РС») за актами прийому - передачі, в яких вказується найменування, модель, кількість і номери рухомого складу, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 5.2., станом на час укладення договору розмір орендної плати становив 430,00 грн з врахуванням ПДВ 20% - 71,67 грн 00 коп., за один вагон на добу.

Додатковою угодою №9 від 29.10.2021 року розмір орендної плати було збільшено до 1350,00 грн з врахуванням ПДВ 20% - 225,00 грн за один вагон на добу, а згідно додаткової угоди №10 від 01.12.2021 - до 1500,00 грн з ПДВ 20% - 250,00 грн за один вагон на добу (а.с. 15, 17 т.2).

На виконання вимог укладеного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування рухомий склад в кількості 23 одиниці: 61636106, 61640553; 63554448; 61101143, 63554406, 61637971, 63174940; 61101325, 61639431, 63715726; 63016315; 63856249; 63016323; 63016182; 56846249, 60986007, 60986072, 61640785, 61662375, 61663126, 63715718; 56849979; 56846207.

Розділом 5 договору сторони погодили загальну вартість договору та порядок розрахунків. Так, у відповідності до п. 5.2.1. договору, орендар здійснює передоплату в розмірі 100% орендної плати за кожен поточний місяць не пізніше 10-го числа згідно виставленого рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови договору, що підтверджується долученими актами наданих послуг, зокрема, актами про надання послуг №83 від 30.11.2021 року; №93 від 31.12.2021 року та №1 від 14.01.2022. Натомість, відповідач допустив порушення умов договору та залишив неоплаченим рахунок №80 від 30.11.2021 року за листопад в 2021 році на суму 165250,00 грн, рахунок №89 від 31.12.2021 року за грудень в 2021 році на суму 961500,00 грн та рахунок №1 від 14.01.2022 року за січень в 2022 році на суму 139500,00 грн. Таким чином, позивач стверджує, що у відповідача перед ним наявна заборгованість зі сплати орендних платежів на суму 1277410,00 грн.

Відповідно до п. 6.4. договору у разі порушення орендарем строків перерахування орендної плати, згідно п. 5.2.1 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченої орендної плати.

З огляду на прострочення зі сплати орендних платежів, позивач нарахував відповідачу 128470,00 грн пені.

Разом з тим, за змістом п. 3.7. договору якщо при поверненні РС орендодавцем були виявлені пошкодження, недоліки залізничних вагонів або їх комплектуючих, що відрізняються від зазначених в актах техогляду при прийомі РС в оренду, винна сторона зобов`язана відшкодувати вартість усунення таких недоліків згідно з виставленими рахунками, з документальним підтвердженням даних витрат протягом семи (семи) календарних днів з моменту їх отримання.

Орендодавець, отримавши пошкоджені вагони з орендного користування, за свій рахунок провів ремонт вагонів №63554406, №61663126, №63016323, №61637971. ТОВ «Експрес-Дрофа» були складені відповідні акти про пошкодження. Отож, керуючись п.3.7. договору, орендодавець виставив орендарю рахунок №2 від 14.01.2022 року та акт про надання послуг №2 від 14.01.2022 року на суму 11160,00 гривень, які також залишились неоплачені відповідачем.

Порушення орендарем умов договору в частині своєчасного внесення орендних платежів та проведений орендодавцем за власний кошт ремонт рухомого складу, повернутого з орендного користування, слугували підставами для звернення позивача до суду з даним позовом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, за змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 283 Господарського кодексу України, що кореспондується зі змістом ст. 759 ЦК України, визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, що з 01.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Торент» існують правовідносини, які виникли на підставі договору оренди залізничного рухомого складу №АД/МІ/6-20пв.

Пунктами 7.1. та 7.2. договору сторони встановили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця до закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той же термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Експрес-Дрофа» за актами прийому передачі було передано орендарю 23 піввагони (а.с. 18-19, 21-32 т. 1), що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором оренди № АД/М1/6-20пв від 01.06.2020.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 Цивільного кодексу України).

Орендна плата, у відповідності до ч.1,4 ст. 286 ГК України, це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством; строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 3 статті 285 Господарського кодексу України покладає на орендаря, зокрема, обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що орендна плата нараховується за кожну добу оренди РС. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці РС, які були передані в оренду відповідно до п.1.1. даного договору, за винятком кількості одиниць РС, які тимчасово не експлуатуються у зв`язку з проведенням планових ремонтів.

Відповідно до пункту 5.2.1. договору, орендар здійснює передоплату в розмірі 100% орендної плати за кожен поточний місяць, не пізніше 10-го числа згідно виставленого рахунку. Датою оплати орендної плати, за змістом п. 5.2.2. договору, вважається дата надходження коштів на рахунок орендодавця. Відповідно до пункту 5.2.3. остаточний розрахунок здійснюється після закінчення місяця протягом 20 банківських днів після підписання акту приймання виконаних послуг на підставі рахунку.

Сторони у п. 5.2. погодили розмір орендної плати, який, станом на момент підписання означеного договору, становив 430,00 грн з врахуванням ПДВ 20% - 71,67 грн 00 коп., за один вагон на добу.

Водночас, пунктом 5.2.4 сторони також передбачили можливість зміни розміру орендної плати орендодавцем або орендарем за спільною згодою сторін, яка може настати у зв`язку зі зміною кон`юнктури ринку, витрат на утримання РС і т.п., при цьому сторони узгодили, що така зміна орендної плати оформляється додатковою угодою до договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони вирішили збільшити розмір орендної до 1350,00 грн з врахуванням ПДВ 20% - 225,00 грн за один вагон на добу, уклавши 29.10.2021 додаткову угоду №9, яка підписана представниками сторін та скріплена відтисками їх печаток. (а.с. 15 т. 2 ).

Згодом, додатковою угодою №10 від 01.12.2021, розмір орендної плати знову було збільшено до 1500,00 грн з врахуванням ПДВ 20% - 250,00 грн за один вагон на добу. Вказана додаткова угода підписана та скріплена печаткою лише позивача, відповідачем така додаткова угода не підписана (а.с.17 т.2). Водночас, в тексті вказаної додаткової угоди №10 зазначено, що вона вступає в силу з моменту підписання і є невід`ємною частиною договору оренди №АД/М1/6-20пв від 01.06.2020 року.

З огляду на відсутність на означеній додатковій угоді підпису та відтиску печатки відповідача, які є невід`ємними елементами письмової форми договору, та з моментом нанесення яких пов`язане набрання чинності вказаним правочином, відтак суд вважає, що додаткова угода № 10 не породжує для сторін даного спору жодних обов`язків щодо зміни орендної плати (збільшення до 1500,00 грн. за один вагон за добу), таким чином вказана додаткова угода є неналежним доказом у справі.

Як вбачається з позовних вимог ТОВ «Експрес-Дрофа», спірними та неоплаченими відповідачем є акти № 83 від 30.11.2021, № 93 від 31.12.2021, № 1 від 14.01.2022 та рахунки № 80 від 30.11.2021, № 89 від 31.12.2021 та № 1 від 14.01.2021.

Таким чином, станом на момент внесення орендної плати за рахунками № 80 від 30.11.2021, № 89 від 31.12.2021 та №1 від 14.01.2022 вартість орендної плати за один вагон на добу становила 1350,00 грн. з ПДВ (згідно додаткової угоди № 9 від 29.10.2021), а не 1500,00 грн. разом з ПДВ, як помилково зазначено позивачем.

Отже, з врахуванням наведеного, за актом про надання послуг №83 від 30.11.2021 року та рахунком №80 від 30.11.2021 року за листопад в 2021 році відповідач мав сплатити 965250,00 грн.; за актом про надання послуг №93 від 31.12.2021 року та рахунком №89 від 31.12.2021 року за грудень в 2021 році 865350,00 грн.; за актом про надання послуг №1 від 14.01.2022 року та рахунком №1 від 14.01.2022 року за січень в 2022 році 125550,00 грн.

Разом з тим, досліджуючи подані сторонами та наявні в матеріалах справи розрахунки, судом встановлено, що позивачем за період з червня 2020 по січень 2022 надано відповідачу послуги на загальну суму 8054061,14 грн. (згідно реєстру здійснених розрахунків а.с. 207-209 т. 2), в який включено реалізацію за актом № 83 на суму 965250,00 грн, за актом № 93 на суму 865350,00 грн. та за актом № 1 на суму 125550,00 грн., тобто, позивач у поданих розрахунках погоджується з помилковістю нарахування відповідачу орендної плати з розрахунку за ставкою визначеною додатковою угодою № 10. Водночас, матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем часткової оплати наданих послуг на суму 6947911,14 грн., згідно виписки по рахунку ТОВ «М-Торент» за цей же період (а.с. 155-165 т. 1) та, зокрема, неодноразово підтверджено представником відповідача в судових засіданнях та в додаткових поясненнях (а.с. 202 т. 2). Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1106150,00 грн., яка підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем належними і допустимими доказами, відтак, позовні вимоги ТОВ «Експрес-Дрофа» в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем за порушення умов договору в частині здійснення розрахунків нараховано відповідачу пеню в розмірі 128470,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.4 сторони погодили, що за порушення орендарем строків перерахування орендної плати, згідно з п.5.2.1., орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченої орендної плати.

Частиною 1 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається, а перелік таких видів зобов`язань містить ч. 2 вказаної статті.

За змістом частини 6 вказаної статті, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З аналізу вказаного пункту договору в сукупності з нормами чинного законодавства, судова колегія вважає, що за порушення строків перерахування відповідачем орендної плати, позивач правомірно нарахував відповідачу пеню, виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

З наведеного слідує, що ТОВ «М-Торент» залишив неоплаченими виставлені позивачем рахунки за № 80 від 30.11.2021, № 89 від 31.12.2021 та № 1 від 14.01.2021., внаслідок чого, як встановлено судом апеляційної інстанції, у відповідача перед позивачем наявна наступна заборгованість:

за актом № 83 на суму 965250,00 грн;

за актом № 93 на суму 865350,00 грн;

за актом № 1 на суму 125550,00 грн.

Здійснивши розрахунок суми пені по кожному акту, суд встановив, що загальна сума пені становить 182144,59 грн. Водночас, ТОВ «Експрес-Дрофа» у позовній заяві було заявлено до стягнення з відповідача 128470,00 грн. пені, що є меншим за розрахований судом розмір. Таким чином, судова колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача саме 128470,00 грн пені, з огляду на приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, згідно з якими суд не вправі виходити за межі позовних вимог у рішенні.

Окрім суми основного боргу та пені, позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування в порядку п. 3.7. договору вартості усунення недоліків залізничних вагонів або їх комплектуючих, еквівалентної 11160,00 грн.

Так, згідно п.3.7. договору, якщо при поверненні РС орендодавцем були виявлені пошкодження, недоліки залізничних вагонів або їх комплектуючих, що відрізняються від зазначених в актах техогляду при прийомі РС в оренду, винна сторона зобов`язана відшкодувати вартість усунення таких недоліків згідно з виставленими рахунками, з документальним підтвердженням даних витрат протягом 7 (семи) календарних днів з моменту їх отримання.

Під час повернення піввагонів 63554406, 61663126, 63016323, 61637971 були складені акти огляду технічного стану вантажних вагонів, відповідно до яких були виявлені такі дефекти як відсутність ручки кінцевого крану, відсутність тяги ручного гальма, відсутність фіксатора люку, зігнутість підніжки, несправності ручного гальма, відсутність пробки гальмівного циліндра.

Орендодавець за свій рахунок провів ремонт вагонів та, керуючись п.3.7. договору, виставив орендарю рахунок №2 від 14.01.2022 року та акт про надання послуг №2 від 14.01.2022 року на суму 11160,00 гривень.

Проте, в наданих позивачем документах на підтвердження понесених ним витрат щодо усунення виявлених недоліків не міститься інформація щодо виконання робіт, пов`язаних з усуненням виявлених недоліків. Зокрема, у всіх наданих документах (актах, рахунках тощо) зазначається про проведення поточного ремонту, а не усунення конкретних виявлених недоліків по кожному піввагону.

Отже, з наданих позивачем документів неможливо встановити, чи стосувався ремонт усунення виявлених недоліків піввагонів 63554406, 61663126, 63016323, 61637971.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, орендар зобов`язується забезпечувати і оплачувати поточний ремонт піввагонів протягом терміну їх оренди.

Як вбачається з наданих позивачем документів, поточний ремонт вказаних піввагонів проводився після їх повернення орендодавцю, тобто поза межами періоду оренди.

Разом з тим, п. 3.7. договору покладає на орендодавця обов`язок надати підтверджуючі документи понесених витрат, до яких зокрема відноситься платіжне доручення про здійснення оплати за такими актами, які позивач не надав.

Отож, оскільки орендар забезпечує поточний ремонт вагонів виключно під час їх оренди, а акти виконаних робіт не містять зазначення робіт щодо усунення виявлених недоліків, то, відповідно, вимога про відшкодування вартості поточного ремонту у розмірі 11160,00 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 та прийняття нового рішення у даній справі, яким позовні вимоги ТОВ «Експрес-Дрофа» задоволити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1106150,00 грн. основної заборгованості за договором оренди № АД/М1/6-20пв від 01.06.2020 та 128470 грн. пені за порушення строків перерахування орендної плати; в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги ТОВ «Експрес-Дрофа» задоволено частково на загальну суму 1234620,00 грн., що становить 87,82 % від загального розміру позовних вимог, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 18519,66 грн. та другої інстанції 27779,49 грн., решта судових витрат залишається за позивачем.

Разом з тим, відповідачем було подано суду клопотання про стягнення з позивача 15000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на ту обставину, що позивач ніяк не відреагував на подану відповідачем заяву та не подав своїх заперечень, судова колегія вважає за доцільне призначити заяву ТОВ «М-Торент» до розгляду в судовому засіданні на 12 год 15 хв. 21.09.2023.

Керуючись ст. 129, 269, 197, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.02.2023 у справі № 909/452/22 скасувати.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» задоволити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Торент» (, адреса місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. М. Лермонтова, 25-В, прим. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Дрофа» (, адреса місцезнаходження: 81110, Львівська область, Пустомитівський р-н, с. Зимна Вода, вул. Дорошенка, 18) заборгованість за договором №АД/МІ/6-20ПВ від 01.06.2020 в розмірі 1106150,00 грн (один мільйон сто шість тисяч сто п`ятдесят гривень), 128470 грн. (сто двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят гривень) пені та 46299,15 грн. (сорок шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 15 коп.) витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Господарському суду Закарпатської області видати наказ.

7. Призначити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Торент» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 909/452/22 до розгляду в судовому засіданні на 12 год 15 хв. 21.09.2023, яке провести в режимі відеоконференції з представником відповідача поза межами приміщення суду.

8. Позивачу подати суду письмові пояснення (заперечення) на заяву ТОВ «М-Торент» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

10. Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 18.09.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік