ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023м. ХарківСправа № 922/2237/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Анастасія", село Павлівка, Красноградського району, Харківської області
до Кегичівської селищної ради, смт. Кегичівка, Харківська область
про визнання права користування земельною ділянкою
за участю представників:

позивача: Каніщева В.С., адвокат;

відповідача:не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Анастасія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Кегичівської селищної ради, в якій просить визнати право користування земельною ділянкою площею 49,59 га. з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь за Селянським (фермерським) господарством "Анастасія" згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283, що знаходиться в межах Кегичівської селищної ради .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.06.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати суду докази направлення позовної заяви та доданих до неї документів на адресу Кегичівської селищної ради листом з описом вкладення, а також докази сплати судового збору у встановленому законом порядку.

27.06.2023 позивачем разом з заявою (вх.№16527) усунено недоліки, які були підставою для винесення ухвали від 05.06.2023.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2237/23. Визначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "02" серпня 2023 р. о 12:00.

Ухвалою суду від 07.07.2023 внесено виправлення в ухвалу господарського суду Харківської області від 03.07.2023 р. по справі №922/2237/23, зазначено вірну дату та час підготовчого засідання «21 липня 2023 року о (б) 09: 45 год.», замість «"02" серпня 2023 р. о(б) об 12:00 год.».

17.07.2023 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№18575), в якому позов не визнає, посилаючись на те, що права та інтереси СФГ «Анастасія» жодним чином не були порушені відповідачем, а позовні вимоги заявлені не до належного суб`єкта.

21.07.2023 позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№19170), в якій зазначає, що оскільки рішенням Кегичівської селищної ради було відмовлено в наданні позивачу дозволу на розроблення землевпорядної документації з підстав - «не надання підтверджуючих документів, які б свідчили про створення фермерського господарства саме на бажаній земельній ділянці» , вказаними діями відповідач фактично не визнає за СФГ «Анастасія» право користування земельною ділянкою площею 49,59 га. з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь , що знаходиться в межах Кегичівської селищної ради та порушує право позивача на внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виготовлення кадастрового номеру.

Протокольною ухвалою від 21.07.2023 відкладено підготовче засідання на 30.08.2023.

Протокольною ухвалою від 30.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.09.2023 о 13:30.

Представник позивача у судовому засіданні 13.09.2023 підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання 13.09.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням XVI сесії XXI скликання Кегичівської районної ради народних депутатів від 30.03.1994 року надано ОСОБА_1 у постійне користування земельну ділянку 49,59 га для ведення селянського/фермерського господарства,що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283 від 29.09.1994, , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №8.

Державний акт посвідчує право постійного користування земельною ділянкою площею 49,59 гектарів, з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь, розташованою на території Павлівської сільської ради.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію юридичної особи №419820 Селянське(фермерське) господарство «Анастасія» зареєстровано 22.11.1994 року.

Селянське(фермерське) господарство «Анастасія», як користувач земельної ділянки звернулось до Кегичівської селищної ради з заявою б/н від 10.04.2023 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без змін цільового призначення площею 49,59 га та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості.

За наслідком розгляду вказаної заяви рішенням Кегичівської селищної ради від 05.05.2023 було відмовлено Селянському (фермерське) господарству «Анастасія» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 49,59 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Павліська сільська рада).

Позивач, посилаючись на рішення Кегичівської селищної ради від 05.05.2023 вважає, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 49,59 га стало невизнання Кегичівською селищною радою за СФГ «Анастасія» права постійного користування земельною ділянкою, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283, чим порушуються права та інтереси фермерського господарства, які підлягають захисту у судовому порядку у визначений позивачем спосіб.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів, суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються, Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 року та 2001 року), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції станом на момент створення СФГ «Анастасія») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

В ч.5 ст.2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення позивача) закріплено, що на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право постійного користування землею. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ст. 47 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у п.41 постанови від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2009-XII Про селянське (фермерське) господарство (у редакції станом на момент створення СФГ «Анастасія»; втратив чинність 29.07.2003 - з моменту набрання чинності Законом України від 19.06.2003 №973-IV Про фермерське господарство) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Отже, згідно приписів законодавства, чинного на момент створення СФГ «Анастасія», для створення СФГ необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи було одержання земельної ділянки. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Рішенням XVI сесії XXI скликання Кегичівської районної ради народних депутатів від 30.03.1994 року надано ОСОБА_1 у постійне користування земельну ділянку 49,59 га для ведення селянського/фермерського господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було видано Державний акт на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283 від 29.09.1994, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №8.

Законом України «Про фермерське господарство» , а також Законом України "Про селянське (фермерське) господарство", який прийнято 20 грудня 1991 року та діяв до введення у дію Закону "Про фермерське господарство" встановлений особливий порядок створення таких юридичних осіб як фермерське господарство.

Згідно з цими законами, перша особливість правового статусу фермерського та селянського (фермерського) господарств полягає у тому, що їх засновником та учасниками (членами) можуть бути виключно громадяни України (ст.ст. 2, 4 Закон України "Про селянське (фермерське) господарство").

Другою особливістю їх правового статусу є те, що для створення фермерського господарства як юридичної особи громадянин України повинен спочатку отримати у власність або користування земельну ділянку з цільовим призначенням "для ведення фермерського господарства", а вже потім зареєструвати і вести фермерське господарство (ст. 5 Закон України "Про селянське (фермерське) господарство").

Нарешті, третя особливість правового статусу фермерського господарства як юридичної особи зводиться до того, що воно з моменту створення набуває виключне право на використання земельної ділянки, яка була надана громадянину України - його голові (засновнику) на будь-якому праві для ведення фермерського господарства. Це означає, що такий громадянин хоч і вважається суб`єктом відповідного права на земельну ділянку, але в силу спеціальних приписів Закону "Про фермерське господарство" (або Закону "Про селянське (фермерське) господарство) він не має права використовувати її самостійно, тобто, як громадянин, наприклад, для ведення підсобного господарства, а зобов`язаний організувати цільове використання такої земельної ділянки створеним ним фермерським господарством як юридичною особою. Таке використання підтверджуватиметься тим, що земельна ділянка обробляється сільськогосподарською технікою, яка належить на праві власності фермерському господарству або взятою ним в оренду, а доходи від реалізації вирощеної на такій земельній ділянці сільськогосподарської продукції відображаються в бухгалтерському обліку фермерського господарства як юридичної особи. В противному разі матиме місце нецільове використання земельної ділянки.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17 та від 23.06.2020 у справі №922/989/18, а також у постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №908/2063/18.

З аналізу вище зазначених Законів можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Судом встановлено, що юридична особа - Селянське (фермерське) господарство "Анастасія" зареєстрована 22.11.1994, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи №419820, Серія А01.

Також зі змісту п.3.1 Статуту СФГ «Анастасія» вбачається, що до складу земель, що належать фермерському господарству входить земельна ділянка площею 49,59 Га, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283.

Отже, з моменту реєстрації Селянське (фермерське) господарство "Анастасія" землекористувачем земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_1 у постійне користування для ведення селянського/фермерського господарства , стало безпосередньо Селянське (фермерське) господарство "Анастасія".

У постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Судом встановлено, що за наслідком розгляду заяви позивача б/н від 10.04.2023 рішенням Кегичівської селищної ради від 05.05.2023 було відмовлено Селянському (фермерське) господарству «Анастасія» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 49,59 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Павліська сільська рада).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у місячний строк вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Досліджуючи зміст Кегичівської селищної ради від 05.05.2023, суд встановив, що в ньому відсутнє посилання на оспорювання права користування земельною ділянкою площею 49,59 га. з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь за Селянським (фермерським) господарством "Анастасія" згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283. Будь-які питанні щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 49,59 га. з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь за Селянським (фермерським) господарством "Анастасія" у вказаному рішенні не розглядались.

Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 49,59 га стало невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, що передбачено ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, а також ненадання документів заявником, які свідчили б про створення СФГ «Анастасія» та ведення фермерського господарства на бажаній земельній ділянці.

Суд наголошує, що позивач у цьому випадку не позбавлений права на звернення з відповідним позовом до суду про оскарження рішення Кегичівської селищної ради від 05.05.2023 у разі із його незгодою .

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

З урахування наведеного,суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення його прав чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування щодо оспорювання/невизнання Кегичівською селищною радою за позивачем права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 49,59 га, а свідчать лише про його незгоду з рішенням Кегичівської селищної ради від 05.05.2023.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги Селянського (фермерське) господарства "Анастасія" є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" вересня 2023 р.

Суддя С.Ч. Жельне