ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/7063/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», позивач) - Макаренко Т.Д. (адвокатка),

відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Серьогіна С.В. (адвокатка),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 (суддя - Чинчин О.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 (головуючий - суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.)

у справі № 910/7063/21

за позовом ТОВ «Лемтранс»

до АТ «Укрзалізниця»

про стягнення збитків.

ВСТУП

Спір виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення збитків з відповідача у зв`язку з незабезпеченням останнім схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача під час його перевезення залізничними коліями.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ "Лемтранс" звернулося до суду з позовом до АТ "Укрзалізниця" про стягнення збитків у розмірі 3 173 755,72 грн.

1.2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що АТ "Укрзалізниця" не забезпечило схоронність (збереження) майна (вагонів) під час його курсування залізничними коліями, що завдало ТОВ "Лемтранс" збитків у розмірі 3 173 755,72 грн, з яких:

768 292,46 грн - технічне обслуговування вагонів;

1 217,93 грн - витрати з подавання та збирання вагона №63928659;

845,50 грн - витрати з подавання та збирання вагона №56389018;

1 210,43 грн - витрати з подавання та збирання вагона №63813018;

2 402 189,40 грн - сума збитків у зв`язку зі знищенням (пошкодження до ступеню виключення із числа інвентарного парку залізничного рухомого складу).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023, у справі №910/7063/21 позов ТОВ "Лемтранс" задоволено частково, стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача збитки у розмірі 2 904 123,76 грн, в іншій частині позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, АТ «Укрзалізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі №910/7063/21; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі АТ «Укрзалізниця» із посиланням на пункти 3, 4 частини другої статті 287, пункт 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме:

- посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо того, чи слід неправомірне втручання сторонніх осіб у діяльність залізничного транспорту розуміти як невідворотну за даних умов подію (непереробна сила), що є підставою для звільнення від відповідальності;

- посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України вказує, що протокольними ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 необґрунтовано відмовлено скаржнику в задоволенні клопотань про долучення до матеріалів справи копії обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185, частиною другою статті 277 Кримінального кодексу України (далі - КК України), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.10.2020 за №0000247; та фактично не розглянуто по суті клопотання позивача щодо зупинення розгляду цієї справи до закінчення розгляду кримінальної справи №210/4866/22, та не досліджено пов`язані з ним докази.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. ТОВ «Лемтранс» 06.09.2023 подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між ТОВ «Лемтранс» та Товариством з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» 01.01.2019 укладено Договір підряду №92/19 (далі - Договір підряду від 01.01.2019), відповідно до умов якого Підрядник зобов`язується на свій ризик та за завданням Замовника виконати капітальний ремонт, деповський ремонт та технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів - Замовника (надалі - „Роботи") силами та на базі ТДВ «Попаснянський ВРЗ», а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

6.2. Між ТОВ «Лемтранс» (Замовник) та АТ «Укрзалізниця (Виконавець) 19.02.2020 укладено Договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-20130/НЮдч (далі - Договір на ТО від 19.02.2020) з протоколом розбіжностей, пунктом 1.1 якого визначено, що Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконувати протягом терміну дії цього Договору технічне обслуговування з відчепленням (далі -ТО з відчепленням) під час експлуатації вагонів власності Замовника, орендованих вагонів, або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні згідно з договорами суборенди та даних довідки 2610 філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця», на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором за реквізитами обумовленими Переліком (Додаток №2).

6.3. ПАТ «ДТЕК Октябрьська ЦЗФ» 24.10.2020 відправлено залізницею зі станції Родинська Донецької залізниці на станцію Ясна Зоря Одеської залізниці на адресу одержувача «Югцемент» філії «Дикергофф Цемент Україна» групу вагонів з концентратом вугільним №№56389018, 63813018, 53500831, 56040959, 62112685, 61888145, 52810413, 54752738, 56040256, 63928659, що оформлено залізничними накладними №51342921, 51337442, 51337129.

6.4. На 106 км ПК10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний 28.10.2020 о 02 год. 59 хв. під час слідування поїзда №2109 з локомотивом ВЛІм-134, під управлінням машиніста (ТЧ-2 Кривий Ріг), при швидкості 48 км/год у складі поїзда спрацювали автогальма. Голова поїзда №2109 зупинилася на 107 км ПК6 перегону о 03 год. 00 хв. О 03 год. 13 хв. машиніст локомотива доповів ДСП станції Кривий Ріг-Західний, що на перегоні Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний на 106 км ПІК10 сталося сходження рухомого складу, внаслідок чого відсутній габарит по парній та непарній коліям цього перегону. Диспетчерським наказом Л360 ДН -2 парну та непарну колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний було закрито для руху поїздів о 03 год. 23 хв. Після огляду складу поїзда виявлено сходження 14 вагонів, з 23 по 36 вагони з голови поїзда (Україна, вантаж - концентрат вугільний): №56389018 - другою колісною парою першого за напрямком руху візка, №63813018, №53500831, №56040959, №62112685, №61888145, №62112487, №52810413, №54752738, №59954495, №59953950, №54753280, №56040256 - усіма колісними парами, №63928659 - першого та другою колісними парами першого за напрямком руху візка.

6.5. Згідно з Актом службового розслідування катастрофи (аварії із серйозними наслідками), затвердженим в.о. ЦЗІ Черніцьким Р.Р. від 01.12.2020, вказана транспортна подія сталася з причин витискання вагонів, внаслідок втручання сторонніх осіб в діяльність залізничного транспорту, в частині розкрадання матеріалів верхньої будови колії та безпосередньо стикових накладок та підкладок скріплення типу Р-65, які перед проходженням вантажного поїзду було викрадено сторонніми особами. Рух поїзда призвів до втрати стійкості рейкової колії, а саме через відсутність стикових накладок в правому стику (по внутрішній нитці кривої) та відсутність підкладок типу КБ-65 відбулося розпирання колії колесами рухомого складу з відтисненням кінця правої рейки зрівнювального прольоту на зовні, з послідуючим провалом коліс вагонів в середину колії та руйнуванню рейко-шпальної решітки. Першими з рейок зійшли та провалилися в середину колії ліве та праве колеса другої колісної пари першого візка вагону №56389018 (23-ій з голови поїзду за напрямком руху).

6.6. Внаслідок вказаної пригоди пошкоджені вагони №№56389018, 63813018, 53500831, 56040959, 62112685, 61888145, 52810413, 54752738, 56040256, 63928659, які належать на праві власності та оренди ТОВ «Лемтранс», що підтверджується договорами оренди залізничного рухомого складу від 01.11.2019 №686/19, оренди залізничного рухомого складу від 27.08.2013 №226/13, договорами про транспортно - експедиторське обслуговування при перевезенні вантажів залізничним транспортом від 30.08.2018 №UTL-190, лізингу від 25.06.2015 №295-ФЛ, лізингу від 15.03.2012 №010-ФЛ, суборенди залізничного рухомого складу від 01.10.2017 №658/17.

6.7. Структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Українська залізниця» складені акти від 29.10.2020 за №№447, 446, 449, 451, 445, 450, 454, 458, 452, 448 (за формою ВУ-25М) про пошкодження вагонів №№56389018, 63813018, 53500831, 56040959, 62112685, 61888145, 52810413, 54752738, 56040256, 63928659, в яких зазначено перелік пошкоджень вагонів та зроблено висновок про:

- технічне обслуговування з відчепленням вагонів №№56389018, 63813018, 63928659,

- капітальний ремонт вагонів №№53500831, 56040959, 62112685, 56040256,

- виключення з інвентарного парку вагонів №№61888145, 52810413, 54752738. Також у вказаних актах визначено, що вагони пошкоджені з вини сторонніх осіб.

6.8. Вагони №№56389018, 63813018, 63928659 (що належать ТОВ «Лемтранс») направлено до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця", а вагони №№53500831, 56040959, 62112685, 56040256 до Товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» для проведення ремонтних робіт.

6.9. На виконання умов Договору на ТО від 19.02.2020 Виконавцем - структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Українська залізниця» надані, а Замовником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» прийняті послуги з технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням №№56389018, 63813018, 63928659, що підтверджується:

- Актами наданих послуг від 31.12.2020 №47 на суму 14 102, 51 грн, від 17.202.2020 №3 на суму 57 765, 08 грн, від 17.02.2020 №2 на суму 60 436, 27 грн;

- Актами наданих послуг з подавання - забирання вагонів при технічному обслуговуванні від 19.01.2021 №2 на суму 845, 50 грн, від 23.02.2021 №5 на суму 1210, 43 грн, від 23.02.2021 №4 на суму 1 217, 93 грн, калькуляціями вартості послуг, та здійснена оплата за надані послуги, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

6.10. На виконання умов Договору підряду від 01.01.2019 Товариством з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» проведено роботи з капітального ремонту 4-вісних напіввагонів №№53500831, 56040256, 56040959, 62112685, що підтверджується Актом здачі - приймання робіт від 31.03.2021 №397 на суму 816 000,0 грн, які були оплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 06.04.2021 №2927.

6.11. Загальна вартість витрат по технічному обслуговуванню вказаних вагонів склала 948 303,85 грн.

6.11.1. Також при проведенні технічного обслуговування вагонів №№63928659, 56389018, 63813018 позивачем понесені витрати з подавання та збирання вагонів на загальну суму 3 273,86 грн.

6.12. З метою встановлення ринкової вартості залишків знищених вагонів №№61888145, 52810413, 54752738 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертне агентство «Укрконсалт» та ТОВ «Лемтранс» укладено договір від 15.03.2021 №305/21, згідно з яким виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити незалежну оцінку ринкової вартості та оцінку вартості залишків трьох вагонів.

6.12.1. Відповідно до звіту №2379 про незалежну оцінку вартості рухомого складу - залишків трьох вагонів №61888145, №52810413, №54752738, що були пошкоджені до ступеня виключення з інвентарного парку, ринкова вартість оцінюваних напіввагонів становить 2 523 858, 00 грн (ринкова вартість вагону №61888145 - 1 085 672, 00 грн, вагону №52810413 - 656 716, 00 грн, вагону №54752738 - 781 470,00 грн; вартість ліквідації вагону №61888145 - 94 392, 00 грн, вагону №52810413 - 96 823,00 грн, вагону №54752738 - 93 958,00 грн).

6.13. Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» листом від 13.04.2021 №325 повідомило позивача, що у зв`язку з випадком №14740, що стався 28.10.2020, - сходження вагону №56040256 із залізничних рейок, який є застрахованим за Договором страхування залізничного транспорту від 15.06.2020 №3504147 (укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» та ТОВ «Лемтранс»), по вагону №56040256, сума страхового відшкодування складає 180 011,39 грн.

6.14. У свою чергу, відповідач посилається на висновок експертів за результатами проведення комплексної інженерно - технічної експертизи по кримінальному провадженню №0000247, складений Львівським науково - дослідним інститутом судових експертиз №1248/1345 від 29.12.2021, відповідно до якого безпосередньою технічною причиною сходу з рейок 14 вагонів у вантажному поїзді №2109 на 106 км ПК 10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний є виконання необхідної та достатньої умови сходу з рейкової колії другої колісної пари вагона №56389018 (23-го з голови поїзда), третьої та четвертої колісних пар вагона №63813018 (24-го з голови поїзда). Послідовність проміжних технічних причин, що призвели до формування безпосередньої технічної причини - сходу з рейок 14 вагонів у вантажному поїзді №2109 на 106 км ПК 10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний представлено у вигляді механізму залізнично-транспортної пригоди, який наведений в дослідженні. Першою першопричиною, шо призвела до сходу з рейок 14 вантажних вагонів поїзда №2109 на 106 км ПК 10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний, є рух поїзда №2109 по 10 пк 106 км перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний. Другою першопричиною розукомплектування рейкової колії на 10 пк 106 км перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний, є зняття стикових накладок внутрішньої нитки кривої. Технічна можливість запобігти даній залізнично-транспортній пригоді у момент виникнення небезпеки сходу 14 вагонів вантажного потягу №2109 електровоза ВЛ11-134 на 106 км ПК 10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг - Західний була. Проте діями працівників залізничного транспорту її реалізувати не можна було.

6.15. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, з урахуванням того, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, призначено у справі судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково - дослідному інституту судових експертиз.

6.15.1. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової товарознавчої та залізнично - транспортної експертизи №3898-21 по справі №910/7063/21 від 01.02.2022, складеним Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за результатам проведеного дослідження встановлено, що вартість матеріального збитку (шкоди) ТОВ «Лемтранс» внаслідок пошкодження вагонів №№61888145, 52810413, 54752738 у транспортній події, що сталася 28.10.2020 під час руху поїзда №2109 локомотивом ВЛ 11м-134 на 106 км ПК 10 непарної колії перегону Кривий Ріг - Кривий Ріг-Західний, станом на 28.10.2020 становить 2 132 557,44 грн.

6.16. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення у справі, виходили з такого:

- матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що АТ "Укрзалізниця" здійснювало перевезення вантажів спірними вагонами, які належать на праві власності та оренди ТОВ "Лемтранс";

- залізниця, як перевізник, несе відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань при здійсненні перевезень вантажів залізничним транспортом, укладених із суб`єктами господарювання - замовниками, у порядку, визначеному Статутом залізниць України;

- прийняття спірних вагонів до перевезення свідчить, що АТ "Українська залізниця" проведено відповідний огляд технічного стану вагонів та встановлено відсутність до нього зауважень, як і зауважень до придатності вагонів для перевезення вантажів;

- забезпечення утримання обладнання залізниці в належному стані, що запобігатиме сходженню потягу з рейок, покладено саме на відповідальних осіб та відповідні відділення АТ «Українська залізниця», а невиконання належним чином таких обов`язків свідчить про наявність вини відповідача у заподіянні майнової шкоди позивачу. Відтак, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності протиправної поведінки залізниці;

- оскільки під час сходження з рейок належних позивачу вагонів, АТ «Укрзалізниця» не забезпечило утримання обладнання залізниці в належному стані, що запобігатиме сходженню потягу з рейок, то в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення а саме: протиправні дії відповідача, які виявились у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів); завдана шкода - пошкодження вагонів; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою;

- наявність шкоди виразилась у пошкодженні належних позивачу на праві власності та оренди вагонів, в тому числі до ступеню виключення із числа інвентарного парку залізничного рухомого складу, а також у технічному обслуговуванні вагонів, витратах з подавання та забирання вагонів;

- суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення комплексної інженерно - технічної експертизи у кримінальному провадженню, в частині обставин виникнення події сходження з рейкової колії поїзда на перегоні. При цьому, після встановлення особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, з розукомплектування рейкової колії, АТ «Українська залізниця» (як перевізник - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою) має право звернутися до суду в порядку регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування на підставі частини першої статті 1191 ЦК України з метою відшкодування понесених витрат;

- суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення комплексної судової товарознавчої та залізнично - транспортної експертизи у справі №910/7063/21 від 01.02.2022, складені Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку, оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності. Крім того, проведення судової експертизи доручено державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами;

- враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги висновки експертів за результатами проведення комплексної судової товарознавчої та залізнично - транспортної експертизи у справі суд приходить до висновку, що сума збитків, завданих ТОВ «Лемтранс» внаслідок пошкодження вагонів до ступеню виключення із числа інвентарного парку залізничного рухомого складу, становить 2 132 557,44 грн;

- надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог є більш вірогідними ніж доводи відповідача на їх спростування;

- з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням вагону, загальна вартість витрат з ремонту вагонів, які належать на праві власності та оренди ТОВ «ЛЕМТРАНС», становить 768 292, 46 грн;

- загальна сума витрат, понесених позивачем внаслідок пошкодження вагонів у транспортній події становить 2 904 123, 76 грн, з яких:

1) 768 292, 46 грн - витрати з ремонту вагонів (№№56389018, 63813018, 53500831, 56040959, 62112685, 56040256, 63928659);

2) 2 132 557,44 грн - збитки внаслідок пошкодження вагонів (№№61888145, 52810413, 54752738) до ступеню виключення із числа інвентарного парку залізничного рухомого складу;

3) 3 273, 86 грн витрати з подавання та забирання вагонів (№№63928659, 56389018, 63813018).

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

7.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 28.06.2023 касаційну скаргу у справі №910/7063/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І. М., Колос І.Б.

7.2. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/7063/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос І.Б.

7.3. Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2023 відкрито касаційне провадження у справі №910/7063/21 за касаційною скаргою АТ «Укрзалізниця» на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287, пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.4. АТ «Укрзалізниця» 11.09.2023 через «Електронний суд» подало до Суду пояснення у справі.

7.5. АТ «Укрзалізниця» 12.09.2023 через «Електронний суд» подало до Суду клопотання про долучення до матеріалів справи вирок суду.

7.6. Суд протокольними ухвалами від 12.09.2023 ухвалив: долучити до матеріалів справи пояснення та клопотання у справі, надати їм оцінку у межах статтей 42, 300 ГПК України.

7.7. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 (в оскаржуваній частині до апеляційної інстанції), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023, у справі №910/7063/21, якими часткового задоволено позовні вимоги.

7.8. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. З огляду на наведене у Розділі 4 цієї Постанови, Верховний Суд відзначає таке.

8.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.4 Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.7. На думку скаржника, відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 1187 ЦК України щодо того, чи слід неправомірне втручання сторонніх осіб у діяльність залізничного транспорту розуміти як невідворотну за даних умов подію (непереробна сила), що є підставою для звільнення від відповідальності.

8.8. З огляду на відсутність таких висновків у контексті спірних правовідносин необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права як умови необхідності надання висновку.

8.9. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.10. Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

8.11. Згідно із частиною першою статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.12. Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

8.13. Частиною першою статті 909 ЦК України та частиною першою статті 307 ГК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

8.14. Відповідно до частини третьої статті 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

8.15. Згідно з частиною п`ятою статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

8.16. Згідно зі статтею 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

8.17. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

8.17.1. Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

8.17.2. Відповідно до абзацу 2 статті 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

8.17.3. Статтями 22, 23 Статуту залізниць України визначено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

8.17.4. Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

8.17.5. Згідно зі статтею 68 Статуту залізниць України залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать.

8.17.6. Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

8.17.7. Згідно з підпунктом "в" статті 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

8.17.8. Відповідно до статті 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, остання несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

8.17.9. Абзацом 1 статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

8.18. Крім того, відповідно до пункту 3.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411, усі елементи залізничної колії (земляне полотно, верхня будова та штучні споруди) за міцністю, стійкістю і станом мають забезпечувати безпечний і плавний рух поїздів із швидкостями, встановленими на даній ділянці.

8.18.1. Відповідно до пункту 2.1 Правил технічної експлуатації залізниць України споруди та пристрої залізниць, повинні утримуватися у справному стані. Запобігання появи несправностей та забезпечення довгострокової служби споруд та пристроїв мають бути головними у роботі осіб, які відповідають за їх утримання. Відповідальність за стан споруд і пристроїв несуть працівники, які безпосередньо їх обслуговують, та керівники підприємств, у розпорядженні яких знаходяться ці споруди та пристрої.

8.18.2. Пункт 3.12 Правил технічної експлуатації залізниць України передбачає, зокрема, що контроль за станом колії та споруд на залізницях мають здійснювати лабораторії дефектоскопії, мостовипробні, тунелеобстежувальні, колієобстежувальні, габаритообстежувальні, обстежувальні водолазні станції, для чого мають застосовуватися колієвимірювальні вагони й візки, вагони-дефектоскопи, дефектоскопні візки.

8.18.3. Згідно з пунктом 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.

8.18.4. Пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України передбачено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

8.19. Відповідно до статті 24 Закону України «Про залізничний транспорт» відправники, одержувачі вантажів та власники під`їзних колій несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України за пошкодження контейнерів і рухомого складу перевізників, а перевізники - за втрату і пошкодження транспортних засобів, що їм не належать, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

8.20. Разом з тим, відповідно до пункту 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23.

8.20.1. Пункт 20 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає, що пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

8.20.2. Згідно з пунктом 22 названих Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається, зокрема з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин.

8.20.3. Вартість ремонту та всі витрати, пов`язані з ремонтом пошкодженого вагона, зазначаються в акті про пошкодження вагона, який надається винній стороні для відшкодування збитків за пошкодження вагона (пункт 23 Правил користування вагонами і контейнерами).

8.20.4. У разі втрати або пошкодження вагона до стану, що не підлягає ремонту, винна сторона обов`язана надати відповідний вагон. У разі відсутності у винної сторони відповідного вагона вона зобов`язана відшкодувати його вартість (пункт 24 Правил користування вагонами і контейнерами).

8.21. Отже, з огляду на наведене вище нормативно-правове регулювання, вбачається, що при здійсненні, зокрема перевезень вантажів залізничним транспортом залізниця, як перевізник, несе матеріальну відповідальність за пошкодження/знищення майна (зокрема, вагонів, що належать іншим підприємствам) у розмірі фактично заподіяної шкоди.

8.22. З огляду на правову природу спірних правовідносин, підстави їх виникнення (перевезення вантажів залізничним транспортом), суб`єктний склад правовідносин (АТ «Укрзалізниця» - перевізник, ТОВ «Лемтранс» - власник вагонів), предмету позову (стягнення збитків за псування і пошкодження вагонів під час перевезення), нормативно-правове регулювання спірних правовідносин здійснюється на підставі Статуту залізниць України, Закону України «Про залізничний транспорт», ЦК України, ГК України, які регулюють як правовідносини, що виникли з перевезення вантажу, так і регламентують відповідальність залізниці за пошкодження вантажу, яке сталось під час перевезення.

8.23. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та відповідачем не заперечуються ті обставини, що у жовтні 2020 року під час здійснення перевезення вантажу, зокрема вагонами, що належать на праві власності та оренди ТОВ «Лемтранс», сталася залізнично-транспортна пригода (сходження з рейок рухомого складу), у зв`язку із розукомплектування залізничної колії АТ "Укрзалізниця", за наслідками якої ТОВ «Лемтранс» зазнало збитків, у вигляді пошкодження/знищення вантажних вагонів.

8.23.1. При цьому судами попередніх інстанцій враховано, що, оскільки АТ "Укрзалізниця" прийняло до перевезення спірні вантажні вагони, а відтак АТ "Українська залізниця" проведено відповідний огляд технічного стану спірних вагонів та встановлено відсутність до нього зауважень, як і зауважень до придатності вагонів для перевезення вантажів. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

8.24. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до пункту 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 № 856, перевезення власних вагонів у завантаженому і порожньому стані у всіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з правилами оформлення перевізних документів.

8.25. Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

8.26. Колегія суддів відзначає, що абзацом 2 статті 126 Статуту залізниць України встановлено законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не має істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

8.27. Відповідно до підпункту "е" статті 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

8.28. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. А відтак, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

8.29. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі №910/313/19 та інших.

8.30. Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

8.31. Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

8.31.1. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

8.32. Частиною першою статті 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

8.33. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

8.34. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

8.35. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

8.36. Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

8.37. Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

8.38. Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

8.39. Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

8.39.1. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

8.40. Ураховуючи встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами обставини про наявність необхідних елементів складу правопорушення (див. розділ 6 даної Постанови), суди дійшли заснованого на законі висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача.

8.40.1. При цьому Судом враховано, що відповідачем не доведено, а судами не встановлено обставин, передбачених підпунктом «е» статті 111 Статуту залізниць України, як необхідної передумови для звільнення відповідача від відповідальності.

8.41. У контексті доводів касаційної скарги, Верховний Суд відзначає, що стаття 1187 ЦК України розміщена у главі 82 «Відшкодування шкоди» та регламентує відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

8.41.1. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

8.41.2. Частина п`ята названої статті визначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

8.42. У той же час Суд враховує, що відповідач не довів, а суди попередніх інстанцій не встановили випадку непереборної сили або умислу потерпілого.

8.43. З огляду на вищевказані міркування, ураховуючи встановлені судами обставини справи, господарські суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування частини п`ятої статті 1187 ЦК України до спірних правовідносин.

8.44. Щодо покликання скаржника про наявність вироку у справі №210/4866/22, то Верховний Суд виходить з того, що сам по собі вирок суду не підтверджує обставини непереборної сили у спірних правовідносинах.

8.45. Отже, наведені доводи касаційного оскарження, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

8.46. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (із посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), Верховний Суд відзначає таке.

8.47. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, якщо, зокрема, суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.48. Так, за покликаннями скаржника суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив скаржнику в задоволенні клопотань про долучення до матеріалів справи копії обвинувального акту у кримінальному провадженні та фактично не розглянуто по суті клопотання позивача щодо зупинення розгляду цієї справи до закінчення розгляду кримінальної справи, та не дослідив пов`язані з цим докази.

8.49. За імперативним приписами частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

8.50. Відповідно до частин першої - другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

8.51. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

8.52. Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (схожий за змістом правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603 тощо).

8.53. Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013).

8.54. Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/20010/20, від 16.11.2022 у справі №910/4390/21).

8.55. Прийняття апеляційним судом доказів, без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.

8.56. Як вбачається зі змісту постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання відповідача про долучення нових доказів до матеріалів справи з огляду на те, що обвинувальний акт датований вже після прийняття оскаржуваного рішення, тобто даного доказу взагалі не існувало на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції, що виключає можливість його прийняття судом апеляційної інстанції у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів; відмовляючи у зупиненні провадження у справі, суд виходив з того, що об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення кримінальної справи відсутня, оскільки наявні в матеріалах справи №910/7063/21 докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

8.57. Колегія суддів звертається до правової позиції об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20, де відзначено, зокрема таке:

« 80. ГПК встановлює строки та порядок подання сторонами у справі доказів.

81. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 2, 3 ст.80 ГПК).

82. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 ГПК).

83. З відповідних положень ст.80 ГПК вбачається, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

84. Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом додаткових доказів незалежно від причин їх неподання позивачем. Навпаки, саме допущення такої можливості судом матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

85. Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21».

8.58. Отже, висновок щодо питання застосування частин першої - третьої статті 269 ГПК України сформований Верховним Судом та є сталим і послідовним. Поряд з цим Верховний Суд враховує, що суди попередніх інстанцій у межах наданих їм повноважень та вимог чинного ГПК України розглянули подані відповідачем клопотання. Судові рішення відповідають наведеним вище правовим позиціям.

8.59. Відтак, доводи касаційної скарги у цій частині відхиляються Судом, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з наведених міркувань відсутні.

8.60. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, з огляду на мотиви, викладені вище у даній Постанові. Суд апеляційної інстанції насправді надав оцінку обставинам та наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.61. За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

8.62. Верховний Суд неодноразово вказував та наголошував, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.63. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови у позові.

8.64. При цьому колегія суддів звертається до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, де відзначено, якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

8.65. Отже, наведені скаржником доводи не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

8.66. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать мотивам цієї Постанови.

8.67. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

8.67.1. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

8.67.2. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

8.68. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.69. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.70. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.71. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї Постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 (в оскаржуваній частині) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі №910/7063/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос