ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

20 вересня 2023 року Справа № 926/767-б/15

Суддя Ковальчук Т.І., розглянувши матеріали за позовною заявою засновника Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року

до: 1) Приватної фірми Інтервал, м. Чернівці,

2) ПАТ Піреус банк МКБ, м. Київ,

про повторне проведення підготовчого засідання

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ, м. Київ,

до Приватної фірми Інтервал, м. Чернівці,

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року порушено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ про банкрутство Приватної фірми Інтервал.

Постановою від 31.08.2016 Приватну фірму Інтервал визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ПФ Інтервал призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

Ухвалою від 19.02.2020 припинено повноваження ліквідатора ПФ Інтервал арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

18.09.2023 року засновник Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 подав до Господарського суду Чернівецької області в межах справи про банкрутство ПФ Інтервал позовну заяву (вх. № 3996 від 15.09.2023) до Приватної фірми Інтервал, ПАТ Піреус банк МКБ про повторне проведення підготовчого засідання, в якій просить ухвалити рішення про повторне проведення підготовчого провадження у справі № 926/767-6/15 про банкрутство приватної фірми Інтервал, яке дасть можливість встановити, що відсутні сутнісні і правові підстави для визнання суб`єкта господарювання банкрутом, та зобов`язати приватне підприємство Інтервал подати відзив на заяву ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.

В обгрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року визнано безспірні вимоги публічного акціонерного товариства Піреус банк МКБ до боржника на суму 9433334,67 грн. за кредитним договором № 00443-СL від 17.01.2008 року на підставі Договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 року, у той же час рішенням Господарського суду Чернівецької області 03.02.2022 року даний договір застави визнаний неукладеним. Отже, вказує позивач у позовній заяві, безспірні вимоги ініціюючого кредитора до боржника на суму 9433334,67 грн. станом на 27.05.2015, день підготовчого засідання, прийняті на підставі надуманої кредиторської заборгованості з посиланням на неукладений договір, що надає підстави для повторного проведення підготовчого засідання з висуненням позовних вимог до відповідачів:

- до ПАТ Піреус банк МКБ про подання доказів, що сума безспірних вимог кредитора сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати;

- до ПФ Інтервал про подання відзиву на заяву ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі. При цьому, в позовній заяві позивач покликається на правову позицію КГС у справі № 910/7103/21 від 16.12.2021 щодо можливості повернення до попередньої стадії розгляду справи, зокрема повторне проведення підготовчого засідання.

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 18.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 від 15.09.2023 (вх. № 3996 від 18.09.2023) передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Розглянувши матеріали за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 , суд дійшов до висновку, що підстави для відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8 частини 1 статті 20 ГПК України).

У пунктах 1-3 постанови від 24.10.2011 р. № 11 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ.

Підвідомчість це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 суд) далі ГПК). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 12, 41 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 його позовні вимоги не є господарським спором між ним і відповідачами (як учасниками справи про банкрутство ПФ Інтервал) у розумінні статті 20 ГПК України та статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а спрямовані на спростування ухвали Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ Інтервал, яка набрала законної сили в установленому порядку і не може переглядатися шляхом подання позовної заяви.

Отже, спір, за вирішенням якого у позовному провадженні звернувся до господарського суду засновник ПФ Інтервал ОСОБА_1 , не є господарським, більше того, не є юридичним спором за своєю суттю, а тому не підлягає розгляду не тільки за правилами господарського, а й іншого судочинства цивільного чи адміністративного.

В ухвалі від 04.09.2023 про відмову у відкриті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року до Приватної фірми Інтервал, ПАТ Піреус банк МКБ про належність будівлі до основних засобів ПФ Інтервал та відмови ПАТ Піреус банк МКБ у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ Інтервал суд роз`яснив ОСОБА_1 про неможливість перегляду ухвали суду у справі про банкрутство у позовному провадженні.

Позивач хибно розуміє викладену у постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Така можливість передбачена виключно для підготовчого провадження як складової частини загального позовного провадження, що врегульовано Розділом ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, підготовче засідання у справах про банкрутство має зовсім інше процесуальне врегулювання, яке визначається нормами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (статті 9-16) та Кодексу України з процедур банкрутства (статті 34-39), якими не передбачено можливості повторного проведення підготовчого засідання.

Відтак, суд констатує, що позовна заява, з якою засновник ПФ Інтервал ОСОБА_1 звернувся до господарського суду, грунтується на хибному розумінні правового регулювання провадження у справах про банкрутство та не є юридичним спором за своєю суттю, а тому не підлягає розгляду господарським судом у позовному провадженні, що надає суду підстави для відмови у відкритті провадження за цією позовною заявою.

У відповідності до пункту 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 цієї статті ГПК України передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 2 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить прямої процесуальної норми про відмову у відкритті провадження в межах справи про банкрутство за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 7 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 10 цієї статті ГПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 2-591/11).

У зв`язку з цим, дійшовши до висновку, що з наведених вище підстав позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в межах справи про банкрутство ПФ Інтервал, суд застосовує норми статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, частини 10 статті 11, частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України та відмовляє у відкритті провадження у справі з розгляду цієї позовної заяви.

При цьому, суд роз`яснює заявнику, що з таким предметом спору дана позовна заява не може бути розглянута ані в позовному провадженні, ані у відповідності до спеціальних положень Кодексу України з процедур банкрутства, а також не підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 2, 7, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 4, 11, 12, 20, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою засновника Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року (вх. № 3996 від 18.09.2023).

Порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі.

Суддя Ковальчук Т.І.