ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 591/29/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

представники сторін у судове засідання 12.09.2023 не з`явились;

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 (повний текст - 29.11.2021)

у справі № 591/29/18 (суддя - Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

до: 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ,

про стягнення 732 420,15 грн.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (надалі - позивач) звернулося до Зарічного районного суду міста Суми з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі - відповідач 2), ОСОБА_3 (надалі - відповідач 3) в якому просив: 1) стягнути з відповідача 1 - 93 820,79 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 210033,48 грн. пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42102 від 21 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 303854,27 грн); 26379, 14 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 59054,09 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42114 від 31 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 85 433, 23 грн); 102 857,51 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 240 275,14 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42073 від 05 вересня 2011 року (всього 343 132,65 грн); 2) стягнути з відповідача 2 як поручителя та солідарного боржника - 102 857,51 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 240 275,14 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42073 від 05 вересня 2011 року (всього 343 132,65 грн); 3) стягнути з відповідача 3, як поручителя та солідарного боржника - 93 820,79 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 210011,48 грн. пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42102 від 21 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року, 26379, 14 грн. процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 59054,09 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором № 1201.42114 від 31 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 389287,50 грн).

2. Короткий зміст рішень у даній справі

Рішенням від 25 вересня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми частково задовольнив позовні вимоги ПАТ "ПроКредит Банк"; стягнув у солідарному порядку з першого та другого відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3 % річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 06 вересня 2011 року № 1201.42073 у розмірі 21 536,00 грн.; стягнув у солідарному порядку з першого та другого відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3 % річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 21 жовтня 2011 року № 1201.42102 у розмірі 17 373,00 грн.; стягнув у солідарному порядку з першого та третього відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3 % річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 31 жовтня 2011 року № 1201.42114 у розмірі 6 084,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постановою від 29 січня 2019 року Сумський апеляційний суд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року скасував у частині стягнення грошових сум з відповідачів. В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Постановою від 09.06.2021 у справі № 591/29/18 Верховний Суд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасував, провадження у справі закрив. Верховний Суд зазначив, що за змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Спір щодо стягнення кредитної заборгованості із фізичної особи-підприємця статус якого припинився розглядається господарським судом.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 справу № 591/29/18 для продовження розгляду передано до Господарського суду Сумської області.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" 16.12.2021 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №591/29/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Справа розглядалась різними складам суду. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 справу №591/29/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - ОСОБА_5 (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №591/29/18 1 призначено на 26.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2022 у справі №591/29/18 зупинялося апеляційне провадження у справі №591/29/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №591/29/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4518/16 у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" до Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" про банкрутство.

12.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання від Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про поновлення провадження у справі №591/29/18.

30.05.2023 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про поновлення апеляційного провадження, розгляд апеляційної скарги було призначено на 11.07.2023.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023, у зв`язку з тим, що головуюча суддя ОСОБА_5 рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2023 звільнена з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, справу передано для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Ткаченко Б.О., Демидова А.М., вказана судова колегія ухвалою від 01.08.2023 прийняла апеляційну скаргу до свого провадження, призначила її розгляд на 12.09.2023. В судовому засіданні 12.09.2023 розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

В судове засідання 12.09.2023 представники сторін не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення 11.08.2023 позивачу ухвали суду від 01.08.2023, довідка про доставку 03.08.2023 електронного документа (ухвали суду від 01.08.2023) ОСОБА_2 та довідка про доставку 03.08.2023 електронного документа (ухвали суду від 01.08.2023) ОСОБА_4 . Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд його апеляційної скарги без участі останнього, яка була задоволена судом апеляційної інстанції.

Також 31.08.2023 на адресу суду повернулась надіслана ОСОБА_3 ухвала суду від 01.03.2023 з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Так, відповідач 3 не був позбавлена можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного реєстру судових рішень, знайомитись з ними на офіційному веб-порталі судова влада України.

Справа була розглянута в розумний строк в розумінні ст. 6 Конвенції з незалежних від суду причин: в тому числі через зупинення провадження у справі; з метою забезпечення рівності сторін; враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апелянт у поданій скарзі зазначив, що не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що обґрунтовується наступним.

Зокрема, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Оскільки, за висновками апелянта, пунктом 8 кредитного договору 1, кредитного договору 2, п. 6.4 кредитного договору 3 передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання позичальником і двома уповноваженими особами кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов?язань та реалізації прав за цим договором.

Разом з цим, відповідно до п. 4.4 Рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення його настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного його погашення.

Тобто, апелянт зазначає, що звернення у 2013 році позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та ухвалення Зарічним районним судом міста Суми від 10.07.2013 у справі № 591/2047/13-ц рішення про задоволення такої позовної заяви не є підставою для припинення нарахування процентів за неправомірне користування кредитом та пені, оскільки відповідач 1 не здійснив погашення такого кредиту.

Таким чином, апелянт вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог та посилаючись на постанову Великої Палати від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, суд першої інстанції не врахував законодавчо встановлену можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання; не з`ясував питання, виходячи з положень чинного законодавства та умов договору щодо наявності/відсутності у позивача права на нарахування процентів і пені процентів у зв`язку із неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

5. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Представники відповідачів своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та фізичною особою - підприємцем Стахєєвим С. А. укладений договір про надання кредиту № 1201.42073, відповідно до умов якого позивач надає першому відповідачу кредит у розмірі 37 500,00 дол. США (шляхом продажу кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника за № 5249) на строк 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 14%.

На виконання кредитного договору банк перерахував на рахунок першого відповідача 37 500 дол. США в еквіваленті до національної валюти в сумі 298 938,75 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника (а.с. 23, том 2).

Відповідно до п. 1.3. договору, проценти за користування кредитом обчислюються від суми кредиту, яка не є повернутою кредитору за кожен календарний день користування кредитом до моменту його повного погашення та нараховуються щодо чергових платежів у строки, що зазначені у Графіку як дні платежу.

Згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів, який є додатком до кредитного договору від 05 вересня 2011 року за № 1201.42073, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісячними платежами у період з 06 жовтня 2011 року до 08 вересня 2014 року.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору, при порушенні встановлених договором строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну санкцію (пеню) у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 15 гривень в еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Згідно з п. 6.5. договору, до усіх вимог, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна або обмежена позовна давність.

При прострочені погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів позичальник зобов`язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання позичальником, двома уповноваженими особами кредитора та скріплення цих підписів печаткою кредитора та діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань та реалізації прав за цим договором.

На забезпечення виконання умов кредитного договору від 05 вересня 2011 року за № 1201.42073 між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 225375-ДП1, за умовами якого другий відповідач поручився перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника фізичної особи - підприємця Стахєєва С.А. у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Згідно з п. 4.1. договору поруки, порука діє з моменту укладення договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належне виконання усіх вимог кредитора. Непред`явлення кредитором вимоги по погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що 20.10.2011 між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та фізичною особою - підприємцем Стахєєвим Сергієм Анатолійовичем укладена рамкова угода № FW1201.273, за умовами якої позивач зобов`язується здійснювати кредитування першого відповідача у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами; перший відповідач зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Згідно з розділом 4 рамкової угоди, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначені угодою та кредитними договорами у межах максимального розміру процентів, встановлених угодою (п. 4.1. угоди).

Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту (п. 4.2. угоди).

Проценти нараховуються у дні, визначені відповідним кредитним договором як дні погашення процентів, на суму залишку кредиту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (видачі кредиту - для першого нарахування). При цьому, залишком кредиту у небанківські дні є залишок на кінець останнього операційного дня, що передував цим дням (п. 4.3. угоди).

У випадку прострочення погашення кредиту позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення (п. 4.4. угоди).

Відповідно до п. 10.2. угоди, при порушені встановлених договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п`ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

Умовами пункту 10.4. угоди передбачено, що нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості.

Згідно з п. 8.2.1. угоди кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні.

Позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів із дня відправлення (вручення, якщо кредитор вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій вимозі.

У разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 (тридцять) календарних днів позичальник зобов`язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

У подальшому, на підставі та на умовах рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року між позивачем та першим відповідачем укладені: 1) договір про надання траншу від 21 жовтня 2011 року за № 1201.42102/FW1201.273, згідно з умовами якого першому відповідачу надається кредит у розмірі 25 000,00 дол. США (шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 ) на строк 36 місяців від дати видачі кредиту зі сплатою процентів у розмірі 13,5% річних; 2) договір про надання траншу від 31 жовтня 2011 року № 1201.42114/FW1201.273, згідно з умовами якого першому відповідачу надається кредит у розмірі 13500 дол. США (шляхом продажу кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_1 ) на строк 36 місяців від дати видачі кредиту зі сплатою процентів у розмірі 13,5% річних.

Виконання банком зобов`язань за договорами, які укладені на підставі та на умовах рамкової угоди щодо надання позичальникові кредитних коштів у розмірі 25000 доларів США та 13500 доларів США у еквіваленті до національної валюти (199392,50 грн та 107 689,50 грн) підтверджується виписками по особовому рахунку позичальника.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що за умовами пункту 4 договорів від 21 жовтня 2011 року та від 31 жовтня 2011 року, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Згідно з графіками повернення кредиту та сплати процентів, які є додатками до договору № 1201.42102/FW1201.273 від 21 жовтня 2011 року, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісячними платежами у період з 21 листопада 2011 року до 21 жовтня 2014 року.

Відповідно до графіків повернення кредиту та сплати процентів, які є додатками до договору траншу № 1201.42114/FW1201.273 від 31 жовтня 2011 року, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісячними платежами у період з 30 листопада 2011 року до 31 жовтня 2014 року.

Також 20 жовтня 2011 року, на забезпечення виконання умов Рамкової угоди від 20 жовтня 2011 року, ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки № 229498-ДП1, за умовами якого третій відповідач поручається перед банком за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник в межах лімітів кредитування в сумі 3 200 000 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням першим відповідачем строків повернення кредитних коштів та сплати процентів, банк 29.01.2013 звернувся з письмовими вимогами до позичальника та поручителів про повне дострокове погашення кредиту протягом 5-ти банківських днів з моменту відправлення вимоги за договорами: 1) № 1201.42073 від 05 вересня 2011 року (борг по капіталу - 1963,14 дол. США, борг по процентам - 273,91 дол. США, проценти за неправомірне користування кредитом - 3,41 дол. США, капітал дострокового погашення - 24812, 05 доларів США, пеня - 4116,16 грн); 2) № 1201.42102 від 21 жовтня 2011 року (борг по капіталу - 1335,11 дол. США, борг по процентам - 412,35 дол. США, проценти за неправомірне користування кредитом - 7,79 дол. США, капітал дострокового погашення - 17047,62 доларів США, пеня - 3104,64 грн); 3) № 1201.42114 від 31 жовтня 2011 року (борг по капіталу - 217,14 дол. США, борг по процентам - 92,51 дол. США, проценти за неправомірне користування кредитом - 0,94 дол. США, капітал дострокового погашення - 9569,80 доларів США, пеня - 463,27 грн).

Як підтверджується матеріалами справи, у 2013 році ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з позовом про дострокове стягнення за зазначеними договорами кредитної заборгованості з позичальника та поручителів.

Рішенням від 10 липня 2013 року у справі №591/2047/13-ц, яке набрало законної сили 23 липня 2013 року, Зарічний районний суд м. Суми позов банку задовольнив, стягнув у солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 1201.42073 від 05 вересня 2011 року у розмірі 139 298,33 грн. (борг по капіталу - 117617 грн., борг по процентах - 9693,67 грн, пеня - 11987,58 грн); стягнув у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 1201.42102 від 21 жовтня 2011 року у розмірі 112 375,77 грн. (борг по капіталу - 98859,90 грн, борг по процентах - 6538,99 грн., пеня - 6976,87 грн.); стягнув у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 1201.42114 від 31 жовтня 2011 року у розмірі 39 351,82 грн. (борг по капіталу - 32942,27 грн, борг по процентах - 2808,90 грн., пеня - 3600,65 грн).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила наступні висновки (які суд апеляційної інстанції в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує при розгляді даної апеляційної скарги). А саме - проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Таким чином, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Водночас, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (яку правомірно було враховано судом першої інстанції при розгляді справи в суді першої інстанції) було зазначено, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з цим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що банк використав 29.01.2013 право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту за кредитними договорами, а також сплати процентів та пені і, відповідно, такими діями кредитор змінив порядок, умови і строк дії кредитних договорів. Саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договорами проценти, а також неустойку (пеню), обумовлену договорами, припинилося. Вказаний висновок узгоджується із зазначеною вище правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в аналогічних спорах

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про правомірність нарахування процентів та пені після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Оскільки в даному випадку наявне припинення права банку на стягнення з відповідача 1 процентів та пені, нарахованих поза межами строку дії кредитних договорів, на суму заборгованості, визначену в гривневому еквіваленті на кінцеву дату розрахунку заявлених до стягнення сум (12.12.2017). А тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову до відповідача 1 у повному обсязі за його необґрунтованістю. Та оскільки зобов`язання зі сплати спірних процентів та пені за кредитними договорами не виникло у відповідача 1 як позичальника, вимоги до відповідачів 2, 3 як поручителів, є також необґрунтованими (як похідні вимоги).

Інші доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для задоволення позовних вимог, оскільки не впливають на висновки суду першої інстанції та апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог через вищенаведене.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржників в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі № 591/29/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі № 591/29/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.09.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Б.О. Ткаченко

А.М. Демидова