РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023Справа № 910/12849/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Домен-Грін"

до Компанії "RTURF Artur Sobecki"

про стягнення 23 868,10 євро

Представники:

від позивача: Олексієнко О.О.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Домен-Грін" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "RTURF Artur Sobecki" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 23 868, 10 євро, з яких: 9 038, 00 євро - основного боргу та 14 830, 10 євро - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № РО-13/21 від 11.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 позовну заяву Приватного підприємства "Домен-Грін"- залишено без руху. Встановлено Приватному підприємству "Домен-Грін" строк для усунення недоліків позовної заяви.

09.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного підприємства "Домен-Грін"надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.06.2023. Зокрема, зобов`язано позивача надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на польську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 у трьох примірниках та позовну заяву з додатками в трьох примірниках, в термін до 12.01.2023. Зупинено провадження у справі №910/12849/22, у зв`язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги (вручення документів) до Республіки Польща, до 21.06.2023.

11.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного підприємства "Домен-Грін" надійшла заява про надання додаткового строку для виконання ухвали суду, в якій позивач просить суд встановити додатковий строк для надання до суду нотаріально засвідченого перекладу на польську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 заяву Приватного підприємства "Домен-Грін" про надання додаткового строку для виконання ухвали суду - задоволено. Продовжено позивачу процесуальний строк для подання до суду нотаріально засвідченого перекладу на польську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками - до 30.01.2023.

24.01.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач на виконання вимог ухвали суду від 16.01.2023 подав нотаріально засвідчений переклад на польську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками.

30.01.2023 Господарський суд міста Києва звернувся до Центрального органу запитуваної Держави: Ministry of Justice (Departament Wspоlpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka) з дорученням про вручення документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками із нотаріально засвідченим переклад на польську мову) відповідачу - Компанії "RTURF Artur Sobecki".

У судовому засіданні 22.06.2023 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 03.08.2023.

Супровідним листом від 27.06.2023 Господарський суд міста Києва направив на адресу відповідача - Компанії "RTURF Artur Sobecki" копії (нотаріально) засвідчених перекладів на польську мову: ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 у одному примірнику; позовну заяву з додатками в одному примірнику та копію ухвали Господарського суду міста Києва від 22.06.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/12849/22 призначено на 24.08.2023.

23.08.2023 до Господарського суду міста Києва від Центрального органу запитуваної Держави: Ministry of Justice (Departament Wspоlpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka) надійшло підтвердження про вручення відповідачу 26.07.2023 документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками із нотаріально засвідченим переклад на польську мову).

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, відповідач по справі є нерезидентом.

Як вбачається з позовної заяви, місцезнаходженням Компанії "RTURF Artur Sobecki" є: ul.Gorna 19/21, 98-330 Pajeczno, Poland.

Відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 367 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (ч. 2 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Згідно з даним актом, центральним органом, уповноваженим складати підтвердження про вручення документів, отримувати документи, які передаються консульськими каналами тощо, є Міністерство юстиції України та його територіальні управління юстиції.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої ст. 5 вказаної Конвенції, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної держави.

Порядок здійснення вручення врегульовано в Україні Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 р. № 1092/5/54.

Відповідно до п.6.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2008 №1092/5/54, суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Відповідно до ч. 2 п. b) ст. 15 Конвенції кожна договірна держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного пітвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови, зокрема, з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Враховуючи вищевикладені обставини, з огляду на положення Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, з метою повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, господарський суд вважав за необхідне направити процесуальні документи відповідачу в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (Гаазькою конвенцію 1965 року).

30.01.2023 Господарський суд міста Києва звернувся до Центрального органу запитуваної Держави: Ministry of Justice (Departament Wspоlpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka) з дорученням про вручення документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками із нотаріально засвідченим переклад на польську мову) відповідачу - Компанії "RTURF Artur Sobecki".

23.08.2023 до Господарського суду міста Києва від Центрального органу запитуваної Держави: Ministry of Justice (Departament Wspоlpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka) надійшло підтвердження про вручення відповідачу 26.07.2023 документів (копії ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 про відкриття провадження у справі № 910/12849/22 та позовної заяви з додатками із нотаріально засвідченим переклад на польську мову).

При цьому, суд зазначає, що ані норми чинного процесуального законодавства України, ані приписи зазначених вище міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання у справі шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення документів нерезиденту України, та, у зв`язку з цим, зупинення щоразу провадження у справі, що, у свою чергу, призводить до порушення розумного строку розгляду справи (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17 та від 09.06.2020 у справі № 910/3980/16).

Тож, в подальшому ухвали суду про виклик у судові засідання були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача: ul.Gorna 19/21, 98-330 Pajeczno, Poland, проте, ані рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, ані поштові конверти з ухвалами до суду не повернулися.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Суд зазначає, що відповідач також мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі передбачені процесуальні дії для належного повідомлення Компанії "RTURF Artur Sobecki" про розгляд даної справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.08.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 між Приватним підприємством "Домен-Грін" (далі - постачальник) та Компанією "RTURF Artur Sobecki" (далі - покупець) укладено договір № РО-13/21, предметом якого є виготовлення та поставка постачальником захисних покриттів «Домен-А» для футбольного поля на адресу покупця на умовах CPT-Ghrzastawa Mala, Poland (в редакції додатку № 2 до договору).

Загальна вартість контракту складає 24 076, 00 euro (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку покриття в термін не більше 30 днів з моменту підписання договору.

Згідно п. 2.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника за наступними графіком: 50 % - 12 038, 00 euro передплати; 50 % - 12 038, 00 euro не пізніше 30 днів з дати отримання продукції покупцем.

За умовами п. 2.3. договору, оплата неустойки і відсотків, передбачених п.п. 5.1. та 5.2. даного договору, здійснюється винною стороною на поточний рахунок другої сторони на підставі додатково виставленого рахунку протягом 5-ти банківських днів з моменту його одержання.

Пунктом 4.1. договору визначено, що у разі недосягнення взаємної згоди по якому з`явився спір у зв`язку з виконанням сторонами даного договору, спір вирішується наступним чином, зокрема по несплаті або неповній оплаті вартості товару, передбаченого пунктом 1.1., а також простроченого платежу покупцем, передбаченого пунктом 5.2. - в господарських судах України у відповідності до законодавства України.

Відповідно до п. 5.2. договору, за прострочення оплати решти платежу, передбаченого у п. 2.1. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення перші 30 днів та 0,5 % в день від несплаченої суми за кожний наступний день прострочення.

Договір набирає сили з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.5. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було поставлено відповідачеві товар - захисне покриття для футбольного поля на загальну суму 24 076, 00 євро, що підтверджується інвойсом № 02/11 від 24.11.2021, вантажною митною декларацією (форми МД-2) № UA100380/2021/046770, відповідно до якої отримувачем товару є Компанія "RTURF Artur Sobecki"; міжнародною вантажною накладною (СМR) № 001, отримувач - Компанія "RTURF Artur Sobecki" та пакувальним листом № 3 від 19.10.2021.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 15 038, 00 євро, що підтверджується меморіальними ордерами № 1 ) від 30.11.2021, № 1 ) від 23.05.2022 та заключними виписками по рахунку позивача, внаслідок чого за Компанією "RTURF Artur Sobecki" утворилась заборгованість у розмірі 9 038, 00 євро.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 9 038, 00 євро.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 14 830, 10 євро за періоди з 04.12.2021 по 03.02.2022 та з 04.02.2022 по 14.11.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № РО-13/21 від 11.10.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносини повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар - захисне покриття для футбольного поля на загальну суму 24 076, 00 євро, що підтверджується інвойсом № 02/11 від 24.11.2021, вантажною митною декларацією (форми МД-2) № UA100380/2021/046770, відповідно до якої отримувачем товару є Компанія "RTURF Artur Sobecki"; міжнародною вантажною накладною (СМR) № 001, отримувач - Компанія "RTURF Artur Sobecki" та пакувальним листом № 3 від 19.10.2021.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 15 038, 00 євро, що підтверджується меморіальними ордерами № 1 ) від 30.11.2021, № 1 ) від 23.05.2022 та заключними виписками по рахунку позивача, внаслідок чого за Компанією "RTURF Artur Sobecki" утворилась заборгованість у розмірі 9 038, 00 євро.

Згідно п. 2.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника за наступними графіком: 50 % - 12 038, 00 euro передплати; 50 % - 12 038, 00 euro не пізніше 30 днів з дати отримання продукції покупцем.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи що згідно міжнародною вантажною накладною (СМR) № 001 товар отримано відповідачем - 26.11.2021, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був оплати товар не пізніше 30 днів з дати отримання продукції, тобто до 27.12.2021 (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), тож, починаючи з 28.12.2021 відбулось прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № РО-13/21 від 11.10.2021 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 9 038, 00 євро.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 14 830, 10 євро за періоди з 04.12.2021 по 03.02.2022 (пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми) та з 04.02.2022 по 14.11.2022 (пеня у розмірі 0,5 % від несплаченої суми).

Відповідно до п. 5.2. договору, за прострочення оплати решти платежу, передбаченого у п. 2.1. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення перші 30 днів та 0,5 % в день від несплаченої суми за кожний наступний день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України при нарахуванні пені за період з 04.02.2022 по 14.11.2022, тож в цій частині нарахування обмежується 6 місячним строком.

Таким чином, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 8 504, 00 євро, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за загальні періоди з 04.01.2022 по 03.02.2022 (процентна ставка 0,1%) за з 04.02.2022 по 04.08.2022 (за процентною ставкою 0,5 %), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Тож, позовні вимоги Приватного підприємства «Домен-Грін» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Домен-Грін» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Компанії "RTURF Artur Sobecki" (ul.Gorna 19/21, 98-330 Pajeczno, Poland, NIP (VAT NR) PL ) на користь Приватного підприємства «Домен-Грін» (вул. Лугова,буд. 16, м. Київ, 04074, ідентифікаційний код - 39429244) 9 038 (дев`ять тисяч ) євро 00 центів - заборгованості, 8 504 (вісім тисяч п`ятсот чотири) євро 83 центів - пені та 9 622 (дев`ять тисяч шістсот двадцять дві) грн 68 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 04.09.2023.

Суддя Щербаков С.О.