УХВАЛА

м. Київ

18.09.2023Справа № 910/8076/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 8.133,24 грн

Суддя Сівакова В.В.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

23.08.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 8.133,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.04.2015 транспортним засобом «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 допущено зіткнення з транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «Україна», відповідно договору страхування № АІ/5605180, виникло зобов`язання з відшкодування збитків. 22.09.2015 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги виплати страхового відшкодування, а в подальшому між ФОП ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-09/2015 від 30.09.2015, на підставі якого позивач набув права вимоги за договором страхування № АІ/5605180. В межах справи № 910/842/18 про визнання банкрутом ПрАТ «СК «Україна» було визнано грошові вимоги позивача у повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали № 910/842/18 від 15.06.2018. Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/842/18 від 17.07.2019 затверджено звіт ліквідатора та ліквідовано банкрута - ПрАТ «Страхова компанія «Україна». На підставі вищевикладеного позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення про виплату відшкодування у зобов`язанні за договором страхування № АІ/5605180 лише у розмірі 32.532,96 грн. Розмір невиконаного зобов`язання перед позивачем становив 23.967,17 грн, з яких 8.133,24 грн пені, 13.389,95 грн інфляційних втрат, 2.443,98 грн 3% річних. У подальшому на підставі рішення Господарського суду міста Києва № 910/11908/21 від 08.11.2021 відповідачем сплачено 13.389,95 грн інфляційних втрат, 2.443,98 грн 3% річних. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 8.133,24 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 відкрито провадження у справі № 910/8076/22; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

26.09.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

29.09.2022 позивачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано відповідь на відзив.

07.10.2022 від відповідача до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі № 910/8076/22 до закінчення касаційного перегляду справі № 910/16820/21 Верховним Судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8076/22 від 18.10.2022 в задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про зупинення провадження у справі № 910/8076/22 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8076/22 від 02.11.2022 зупинено провадження у справі № 910/8076/22 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/16820/21.

18.08.2023 від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач просив врахувати висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21; відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та стягнути з позивача витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 1.500,00 грн.

24.08.2023 позивачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано клопотання, в якому позивач просив суд залишити без розгляду позовну заяву у справі № 910/8076/22 та відмовити в задоволенні заяви Моторного (транспортного) бюро України про стягнення з позивача судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2023 поновлено провадження у справі № 910/8076/22; позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» залишено без розгляду.

31.08.2023 позивачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано клопотання, в якому позивач просив врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в Окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21; поновити провадження у справі № 910/7913/22; задовольнити позовні вимоги позивача та відмовити в задоволенні заяви Моторного (транспортного) бюро України про стягнення з позивача судових витрат.

Дане клопотання позивача залишено судом без розгляду, оскільки за результатами розгляду раніше поданого позивачем клопотання постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

14.09.2023 від відповідача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд, у зв`язку із залишенням позову без розгляду, стягнути з позивача витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 1.500,00 грн.

Суд розглянувши заяву відповідача дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та у тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

В силу приписів частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 року у справі № 922/592/17.

У разі залишення позову у справі без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, що і зумовили відповідні витрати відповідача під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Разом із тим, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Так, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року в справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 року в справі № 922/592/17, від 24.03.2021 року в справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 року в справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 року в справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 року в справі № 924/804/20.

У заяві відповідача не зазначено, у чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, у той час як саме лише подання позову не може бути розцінене судом як таке, що свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній має право на звернення до суду та реалізував таке право на свій розсуд. Водночас право позивача подати заяву про залишення позову без розгляду (до початку розгляду справи по суті) є абсолютним, тобто не залежить від мотивів позивача чи волі сторін у справі.

Крім того, зміна правової позиції суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не може розцінюватися як необґрунтованість позовних вимог позивача.

Зважаючи на недоведеність заявником обставин необґрунтованості дій позивача в ході розгляду справи № 910/8076/22, суд не вбачає підстав для висновку про необґрунтованість дій позивача та стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

За таких обставин, заява Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» витрат на правову допомогу в розмірі 1.500,00 грн задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 130, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» витрат на правову допомогу в розмірі 1.500,00 грн відмовити.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова