ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Справа № 924/903/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмельницьке" на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2023 року (суддя Крамар С.І.)

час та місце ухвалення додаткового рішення: 22 березня 2023 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; повний текст додаткового рішення складено 29 березня 2023 року

за позовом Державного підприємства "Хмельницьке"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Фонд державного майна України

про витребування з незаконного володіння приміщення с/господарських машин загальною площею 1087,3 кв. м., яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:1058, власником якої є держава Україна, а законним землекористувачем Державне підприємство "Хмельницьке

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - не з`явився;

від Третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємсто "Хмельницьке" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьке" (надалі - Відповідач; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд державного майна України (надалі - Третя особа)) про витребування індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння, а саме приміщення сільськогосподарських машин загальною площею 1087,3кв.м, яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:007:1058, власником якої є держава Україна, а законним землекористувачем Державне підприємство "Хмельницьке".

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 1 березня 2023 року в справі №924/903/22 в задоволенні позову відмовлено. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 51219 грн.

6 березня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника Відповідача від 3 березня 2023 року про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно з якої Відповідач просив суд стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області заяву Відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №924/903/22 задоволено частково. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному додатковому рішенні вказав, що вивчивши надані Відповідачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності, суд прийшов висновку про те, що Відповідачем доведено факт надання послуг правничої допомоги на суму 20000 грн, про що надав суду документальне підтвердження із зазначенням вартості кожної наданої послуги.

Також суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні вказав, що за встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, оцінивши витрати Відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, зважаючи на заперечення Позивача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд прийшов до висновку, що справедливою та співрозмірною є сума компенсації витрат Відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 77-79), в якій з підстав, висвітлених у ній, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що процесуальними нормами якими керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення, встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Апелянт вказує, що на підтвердження витрат, Відповідачем надано договір про надання правової допомоги, додаток 2 та акт №2 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Позивач при цьому констатує, що згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі від 1 березня 2023 року загальна вартість правничих послуг визначена сторонами у сумі 17 250 грн. В той же час, відповідно до пункту 3.7 Договору, клієнт сплачує Адвокату гонорар протягом 10-ти календарних днів з моменту підписання Сторонами відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Позивач вказує, що станом на момент ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу Відповідач повинен був сплатити вказані витрати по договору, однак доказів цього суду надано не було.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2023 року (том 2, а.с. 82).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 15 травня 2023 року надійшов відзив від Відповідача, в котрому Відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказав, що заява про падання доказів щодо судових витрат впродовж п яти днів після ухвалення рішення суду. У пункті 2 частини 7 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідач заявляє, що докази про судові витрати, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи мають бути надані суду впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду. Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не можуть бути подані до суду разом з відзивом на позовну заяву з огляду на те, що ці документи мають бути складені та підписані за наслідком надання адвокатом правової допомоги у справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 травня 2023 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 5 липня 2023 року об 14:40 год..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 липня 2023 року, з підстав наведених в даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 11 вересня 2023 року об 14:40 год..

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг Позивача та Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області слід залишити без змін. При цьому колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Подібну правову позицію викладено і у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року в справі № 903/390/18, від 21 січня 2020 року в справі №916/2982/16, від 7 липня 2020 року в справі №914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, загальне правило розподілу судових витрат передбачене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року в справі № 911/1512/13.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії чи бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За змістом частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідач просив місцевий господарський суд стягнути з Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Адвокат Керницька О.В. надала правову допомогу Відповідачу на підставі договору про надання правової допомоги №90 від 29 листопада 2022 року та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ №1036878.

За цим договором адвокат зобов`язався усіма законними методами та способами надавати необхідну правову допомогу Відповідачу у всіх справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням його порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

Пунктом 1.2 Договору сторони визначили спосіб та вигляд надання правової допомоги.

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 Договору сторони встановили, що гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги за договором. Винагорода адвоката за надання правової допомоги (гонорар) обчислюється виходячи з витрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата). Вартість однієї години роботи адвоката встановлюється сторонами у додатку до договору. У будь-якому випадку гонорар адвоката не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який встановлюється сторонами у додатку до цього договору.

Пунктом 3.4 Договору його сторони передбачили, що факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому має міститись опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. У відповідному акті також може міститись посилання на конкретну судову справу (номер справи, назва суду), в межах якої адвокатом надавалась правова допомога клієнту.

29 листопада 2022 року між адвокатом та Відповідачем укладений Додаток №2 до договору про надання правової допомоги №90 від 29 листопада 2022 року.

Згідно додатку №2 від 29 листопада 2022 року Відповідач та адвокат Керницька О.В. погодили, що у межах судової справи №924/903/22 розміри вартості однієї години роботи адвоката відповідно до пункту 3.2 договору про надання правової допомоги; вартість правової допомоги у вигляді представництва адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні будь-якої інстанції та юрисдикції, яка не може становити менше 650 грн за кожне судове засідання; гонорар адвоката відповідно до пункту 3.3 договору у межах судової справи №924/903/22 не може бути меншим фіксованого гонорару, який становить 20 000 грн.

1 березня 2023 року між Відповідачем та адвокатом Керницькою О.В. складений Акт №2 приймання-передачі виконаних робі (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги №90 від 29 листопада 2022 року.

Пунктом 1 Акта визначено, що за період з 29 листопада 2022 року по 1 березня 2023 року адвокатом в межах судової справи №924/903/22 надані послуги (виконані роботи): підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву; підготовка та подання заяви про застосування строку позовної давності; підготовка та подання письмових заперечень; участь у судових засіданнях Господарського суду Хмельницької області в якості представника Відповідача. Загальна вартість складає 17 250 грн.

Пунктом 3 Акта визначено, що Відповідач та адвокат, враховуючи пункт 3.3 договору та пункти 2,3 Додатку №2 до договору, визначили, що винагорода адвоката (гонорар) за надання правової допомоги Відповідачу у визначений період в межах справи №924/903/22 складає 20 000 грн.

Відповідно до пункту 5 Акту сторони визначили, що гонорар у розмірі встановленому у пункті 3 цього Акта, сплачується клієнтом протягом 10-ти календарних днів з моменту підписання сторонами Акта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція наведена і в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Аналогічний висновок викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №912/1025/20.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів оплат понесених витрат, колегія суду зауважує таке.

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 22 січня 2021 року по справі №925/1137/19.

Дана правова позиція вказує на безпідставність такого твердження, адже за її позицією сплата чи не сплата сторонами договору обумовленої суми на момент розгляду відповідної заяви не призводить до будь-яких наслідків у питанні поклдадення цих витрат на іншу сторону. Відповідно суд апеляційної інстанції відхиляє відповідний довід апеляційної скарги як необгрунтований.

Відтак, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 20 листопада 2020 року в справі №910/13071/19.

При цьому, колегія суду зауважує, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю.

Дана позиція наведена в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 у справі № 922/445/19.

Колегія суду зауважує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, колегія суду приходить до висновку, що розмір заявлених Позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 20000 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

В той же час, враховуючи наведене та оцінивши подані Відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат та аргументи, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, керуючись статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що витрати Відповідача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді, підлягають розподілу частково у сумі 10000 грн. При цьому, апеляційний господарський суд не знайшов жодного суттєвого доводу апелянта, котрий би вказав на те, що визначений місцевим господарським судом розмір (10000 грн) є завищеним. З огляду на зазначене, колегія суду констатує відсутність підстав для зміни оспорюваного додаткового рішення.

Апеляційний господарський суд наголошує на тому, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 червня 2021 року в справі № 912/1025/20.

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, оскільки розмір судових витрат доведений, документально обгрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, колегія суду приходить висновку про стягнення з Позивача 10000 грн витрат на правничу допомогу. Відповідне судове рішення прийняте і місцевим господарським судом.

Апеляційний господарський суд з огляду на все вищевстановлене в даній постанові, ще раз констатує, що доводи апеляційної скарги Позивача є безпідставними, та спростовані судом апеляційної інстанції всім вищеописаним у цьому судовому рішенні. При цьому доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законність та обгрунтованість оспореного додаткового рішення, а довои щодо завищення суми витрат, визначеної місцевим господарським судом в оспореному додатковому рішенні носять по суті абстрактний характер і жодним чином не спростовують обгрунтування судом першої інстанції відповідності задоволеної судом суми таких витрат.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга Позивача, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно колегія суду залишає без змін оспорюване додаткове рішення, а подану Позивачем апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмельницьке" на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2023 року в справі №924/903/22 - залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2023 року в справі №924/903/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №924/903/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.