06.09.2023Справа № 910/6316/23
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,
за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.
розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Корпорації "ТСМ ГРУП"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"
про стягнення 10 468 651,00 грн.,
За участю представників сторін:
від позивача: Носик Б.М. за ордером від 17.01.2023 року серії АЕ № 1174276;
від відповідача: не з`явився.
Корпорація "ТСМ ГРУП" (далі - позивач, Корпорація) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення 7 580 816,60 грн. пені, 323 391,74 грн. 3 % річних та 2 564 442,66 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами 03.04.2019 року договору на виконання комплексу робіт № 07/19.
Також позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат останнього на професійну правничу допомогу в даній справі становить 57 000,00 грн.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі № 910/6316/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.05.2023 року.
16.05.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 11.05.2023 року № 32/558, в якому останній вказав про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті комплексу робіт, необґрунтованість розрахунку пені та невідповідність розміру цієї штрафної санкції допущеному порушенню.
Крім того, 16.05.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 11.05.2023 року № 32/557, в якому останній просив суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, до 1 000,00 грн.
До початку призначеного підготовчого засідання 24.05.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла відповідь Корпорації від 22.05.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказав про необґрунтованість вимоги відповідача щодо зменшення пені на 99 %, а також інших заперечень відповідача проти позову. Крім того, позивач повідомив суд про те, що докази на підтвердження розміру понесених ним у даній справі витрат на оплату професійної правничої допомоги будуть надані у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.
У підготовчому засіданні 24.05.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою відповідачу встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 09.06.2023 року, підготовче засідання відкладено на 14.06.2023 року.
У підготовчому засіданні 14.06.2023 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/6316/23 продовжено на 30 днів.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2023 року підготовче провадження у справі № 910/6316/23 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 12.07.2023 року.
У судовому засіданні 12.07.2023 року оголошувалася перерва до 16.08.2023 року.
Рішенням господарського суду міста Києва від 16.08.2023 року в справі № 910/6316/23 вимоги позивача задоволено частково; стягнуто з Компанії в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на користь Корпорації 758 081,66 грн. пені, 323 391,74 грн. 3 % річних, 2 564 442,66 грн. інфляційних втрат, а також 157 029,77 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У той же час судом призначено судове засідання для вирішення питання про витрати позивача на правничу допомогу на 06.09.2023 року та зобов`язано останнього протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати докази понесення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

25.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 21.08.2023 року № 06/02-2023 (направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 21.08.2023 року) щодо ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Компанії витрат на професійну правничу допомогу в сумі 58 691,47 грн. До цієї заяви позивачем долучено, зокрема, копію укладеного між ним та Адвокатським об`єднанням "ВІННЕРЛЕКС" договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021 року, специфікації № 25 на вказаного правочину, рахунку на оплату правової допомоги від 30.03.2023 року на суму 57 000,00 грн., наказів від 27.09.2021 року № 22/21а-К "Про визначення робочого місця Носика Б.М." та від 10.08.2023 року № 3/23-ВР "Про направлення у службове відрядження", кошторису до наказу № 3/23-ВР на суму 1 691,47 грн., проїзних (посадочних) документів, акту приймання-передачі послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021 року, станом на 17.08.2023 року, на суму 58 691,47 грн., звіту про надану правничу допомогу станом на 17.08.2023 року на загальну суму 58 691,47 грн., а також платіжних інструкцій від 19.04.2023 року № 895 на суму 57 000,00 грн. та від 18.08.2023 року № 1056 на суму 1 691,47 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 06.09.2023 року підтримав вимоги заяви від 21.08.2023 року та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час і місце розгляду заяви Корпорації від 21.08.2023 року був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 06.09.2023 року не забезпечив.

Розглянувши у судовому засіданні 06.09.2023 року заяву Корпорації від 21.08.2023 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/6316/23, а також заслухавши пояснення представника позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

У позовній заяві Корпорація зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат останньої на професійну правничу допомогу в даній справі становить 57 000,00 грн.

Разом із тим, у заяві від 21.08.2023 року позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату професійної правничої допомоги в справі № 910/6316/23 у розмірі 58 691,47 грн. (57 000,00 грн. - фіксований розмір гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу, 1 691,47 грн. - витрати адвоката на проїзд та добові).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як було зазначено вище, у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк позивачем було подано, зокрема, копію укладеного між ним (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ВІННЕРЛЕКС" (Адвокатське об`єднання) договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021 року (далі - Договір), за умовами якого Адвокатське об`єднання зобов`язалося здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов`язався оплатити відповідно до умов Договору надану правову допомогу та витрати, пов`язані з виконанням договору.

Відповідно до пункту 1.2 Договору конкретний вид та обсяг правової допомоги за Договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до Договору, яка відображає доручення клієнта Адвокатському об`єднанню на надання певної правової допомоги та її вартість відповідно до такого обсягу.

За умовами пунктів 4.4, 4.6 Договору зазначений у цьому правочині гонорар (вартість послуг) Адвокатського об`єднання не містить збори, обов`язкові платежі, поштові й інші витрати, пов`язані з виконанням Договору. Сплата (компенсація) клієнтом таких витрат здійснюється клієнтом протягом двох банківських днів з моменту направлення йому Адвокатським об`єднанням відповідного рахунку. Гонорар (вартість послуг) та витрати, пов`язані з виконанням Договору, вважаються оплаченими клієнтом після зарахування коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання.

З матеріалів справи вбачається, що у специфікації від 30.03.2023 року № 25, що є додатком № 25 до Договору, клієнт та Адвокатське об`єднання визначили наступний склад правової допомоги, що надається за Договором: надання професійної правничої допомоги Корпорації під час розгляду господарським судом міста Києва позовної заяви клієнта про стягнення заборгованості по договору № 07/19 від 03.04.2019 року на виконання комплексу робіт, в т.ч. зі складання, оформлення і подання позовної заяви, всіх інших необхідних процесуальних документів, а також надання професійної правничої допомоги у судових засіданнях. Наведеною специфікацією фіксований розмір гонорару за надання цієї правничої допомоги встановлено в сумі 57 000,00 грн.

До заяви Корпорації від 21.08.2023 року позивачем також долучено копію рахунку на оплату правової допомоги від 30.03.2023 року на суму 57 000,00 грн., наказів від 27.09.2021 року № 22/21а-К "Про визначення робочого місця Носика Б.М." та від 10.08.2023 року № 3/23-ВР "Про направлення у службове відрядження", кошторису до наказу № 3/23-ВР на суму 1 691,47 грн., проїзних (посадочних) документів, акту приймання-передачі послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021 року, станом на 17.08.2023 року, на суму 58 691,47 грн., звіту про надану правничу допомогу станом на 17.08.2023 року на загальну суму 58 691,47 грн., а також платіжних інструкцій від 19.04.2023 року № 895 на суму 57 000,00 грн. та від 18.08.2023 року № 1056 на суму 1 691,47 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія виданого адвокату Адвокатського об`єднання Носику Богдану Миколайовичу ордеру від 17.01.2023 року серії АЕ № 1174276 на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва від 14.02.2011 року № 2271 про право Носика Б.Г. на заняття адвокатською діяльністю.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як було зазначено вище, 16.05.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 11.05.2023 року № 32/557, в якому останній просив суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, до 1 000,00 грн. У наведеному клопотанні відповідач вказував, зокрема, на те, що вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести, має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; наявна мінімальна кількість підготовлених документів, поданих до матеріалів справи; проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; витрати на правову допомогу неспівмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони; незначна складність справи; відсутній публічний інтерес до справи.

Так, судом враховано вищевказані заперечення, а також взято до уваги те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

Так, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009 року, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Судом також враховано, що предметом спору в цій справі були лише суми нарахованої Корпорацією пені, 3 % річних та інфляційних втрат, тоді як основний спір щодо належного виконання відповідачем умов договору на виконання комплексу робіт від 03.04.2019 року № 07/19 та стягнення з Компанії основного боргу та компенсаційних виплат (нарахованих протягом 24.07.2019 року - 24.12.2021 року, тобто за відмінний від даної справи період), був вирішений господарським судом міста Києва в рамках справи № 910/21672/21.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як зазначено у частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, а також складності справи, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, беручи до уваги, зокрема, викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання суду, не повністю відповідає критеріям співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат, та одночасно враховуючи положення частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яким суд керувався при постановленні рішення та розподілі судових витрат (судового збору), суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 29 345,74 грн., що становить 50 % від суми таких документально підтверджених витрат.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Корпорації "ТСМ ГРУП" від 21.08.2023 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/6316/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ) в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" (55001, Миколаївська область, місто Южноукраїнськ, код ЄДРПОУ ВП 20915546) на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" (03150, місто Київ, вулиця Ямська, будинок 72, ) 29 345 (двадцять дев`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 74 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти вимог заяви Корпорації "ТСМ ГРУП" від 21.08.2023 року відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 14.09.2023 року

Суддя В.С. Ломака