РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2023Справа № 910/9829/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОІТ" (вул. Народна буд.5, смт Млинів, Рівненська область, 35100, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАМ ГРУПП" (вул. Грушевського буд. 4 оф.727, Київ, 01001, )

про стягнення 75 257, 58 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОІТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАМ ГРУПП" (далі - відповідач) про стягнення 75 257, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором №316/07-2021 транспортно-експедиторські послуги від 16.06.2021 у частині оплати наданих транспортно-експедиторських послуг за товарно-транспортною накладною CMR №0442, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 62 153, 00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 11 137, 82 грн інфляційних втрат та 1 966, 76 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9829/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 04.10.2022 надсилалась відповідачу на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Грушевського буд. 4 оф.727, Київ, 01001, проте конверт був повернутий на адресу суду.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Сам лише факт неотримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надіслав ухвалу про повідомлення про розгляд справи за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

16.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОІТ" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКАМ ГРУПП" (Експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційні послуги №316/07-2021 (далі - Договір), за умовами якого Експедитор замовляє, а Перевізник надає послуги з перевезення вантажу, вказаного Експедитором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що детальні умови кожного перевезення зазначають Експедитором в окремих Заявках на перевезення вантажу.

Згідно із п.2.4 Договору факт виконання кожного перевезення підтверджується відміченими належним чином товарно-транспортними накладними: CMR - при виконанні міжнародних перевезень та ТТН - при виконанні внутрішніх перевезень в Україні, а також відповідним актом виконаних робіт.

Заявкою на перевезення вантажу б/н від 16.07.2021, визначено, що завантаження здійснюється в Іспанії за адресою: Damel Group S.L. Paeso de la Estacion s/n Pol. Industrial I-4 Parcela 19 Apartado 2017 03330 Crevillente (Alicante) Espana. Розвантаження здійснюється в Україні в м. Львів згідно CMR.

Як вбачається з CMR №0442, перевізником здійснено перевезення вантажу по маршруту DAMEL GROUP, S.L. Paseo de la Estacion S/N P.I. 1-4 Parc 19 03330 Crevillente (Alicante) Espana - 81157, LVIVSKA - 1022 VIDNYKY UCRANIA.

Позивачем також складено та надіслано відповідачу акт надання послуг № А-004808 від 26.07.2021 на підставі заявки б/н від 16.07.2021 та договору №316/07-2021 від 16.07.2021: міжнародні транспортні перевезення по маршруту Іспанія Crevillente (Alicante) - Україна, Львів а/м DAF НОМЕР_1 пр. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на суму 62 153, 00 грн, в тому числі ПДВ.

Позивачем виставлено рахунок на оплату № Р-00408 від 26.07.2021 на суму 62 153, 00 грн, в тому числі ПДВ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОІТ" звернулося до відповідача із претензією про сплату заборгованості у зв`язку із невиконанням умов Договору та несплатою наданих послуг. Вказану претензію було надіслано на адресу відповідача, що підтверджується експрес-квитанцією №870.

Проте відповідач відповідь на указану претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Наведене слугувало підставою звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення з відповідача 62 153, 00 грн основного боргу, 11 137, 82 грн інфляційних втрат та 1 966, 76 грн 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 929 ЦК України, частиною 1 ст. 316 ГК України та частиною 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням (абз. 2 ч. 1 ст. 929 ЦК України, абз 2 ч. 1 ст. 316 ГК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 929 ЦК України, якому кореспондується абз. 3 ч. 1 ст. 316 ГК України, договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом (ст. 931 ЦК України).

Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Як суд зазначав вище, пунктом 2.2 Договору визначено, що детальні умови кожного перевезення зазначають Експедитором в окремих Заявках на перевезення вантажу.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 74 ГПК України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За визначенням ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п. 2.4 Договору факт виконання кожного перевезення підтверджується відміченими належним чином товарно-транспортними накладними: CMR - при виконанні міжнародних перевезень та ТТН - при виконанні внутрішніх перевезень в Україні, а також відповідним актом виконаних робіт.

Наявними у матеріалах справи CMR № 0442 та актом наданих послуг № А-004808 від 26.07.2021, підтверджується факт належного виконання позивачем спірних заявок на перевезення вантажу.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У заявці на перевезення від 16.06.2021, скерованій відповідачем позивачу у рамках даного договору, сторони погодили, що вказана у ній вартість перевезення підлягає сплаті замовником протягом 14 банківських днів після отримання оригіналів документів.

29.07.2021 позивач надіслав відповідачу акт наданих послуг № А-004808 від 26.07.2021, рахунок на оплату № Р-00408 від 26.07.2021, CMR № 0442, заявку від 16.07.2021 та Договір. Указані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи експрес накладною №6876.

З листа ТОВ "Нова Пошта" № 02498 від 13.07.2022 вбачається, що надіслані документи відповідач отримав 02.08.2021.

Відтак, враховуючи факт надання позивачем відповідачу узгодженого комплексу послуг, факт отримання відповідачем оригіналів документів на підставі виставлених рахунків, з огляду на приписи ст. 530 ЦК України та заявки від 16.06.2021 строк оплати на момент розгляду справи настав.

Втім, відповідач, у встановлений строк, своїх зобов`язань з оплати отриманих послуг не здійснив.

Тоді як, частина 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у загальному розмірі 62 153, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача: 11 137, 82 грн інфляційних втрат та 1 966, 76 грн 3% річних за період з 17.08.2021 по 05.09.2022.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення.

Так, відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Умовами заявки на перевезення від 16.06.2021, сторони погодили, що розрахунок здійснюється протягом 14 банківських днів після отримання оригіналів документів, тобто період прострочення починається з 21.08.2021, а не з 16.08.2021, як зазначено позивачем.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає 3% річних в сумі 1 946, 33 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що обґрунтованою є сума інфляційних втрат більша, ніж заявлена позивачем до стягнення за спірний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі, заявленій позивачем.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги б/н від 05.09.2022 (далі - Договір), укладений адвокатом Кавійчик В.П. та ТОВ «СОІТ»; додаток №1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 05.09.2022; акт наданих послуг №1 за Договором про надання правової допомоги б/н від 05.09.2022.

Згідно пункту 3.1 Договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1, 1.2 Договору - Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною Додатком №1 до цього Договору.

За умовами пункту 3.3 Договору розмір оплати Адвоката при наданні правової допомог, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору.

Додатком №1 сторони погодили фіксовану вартість послуг правової допомоги у розмірі 10 000, 00 грн.

Згідно акту наданих послуг №1 адвокатом були надані послуги в повному обсязі, а клієнтом прийняті. Вказаний акт підписаний сторонами без заперечень.

Доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг та детальний опис (наданих послуг) суду позивач не надав.

В той же час, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 01.11.2022 у справі №757/24445/21-ц зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Щодо відсутності детального опису (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на виконання положень статті 126 ГПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

Аналогічна правова позиція щодо фіксованого розміру гонорару викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №357/11023/18.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 126 ГПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - часткове задоволення позовних вимог та відсутність клопотання відповідача, поданого в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9 997, 29 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАМ ГРУПП" (вул. Грушевського буд. 4 оф.727, Київ, 01001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОІТ" (вул. Народна буд.5, смт Млинів, Рівненська область, 35100, ) заборгованість у розмірі 62 153 (шістдесят дві тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп., 3% річних в сумі 1 946 (одна тисяча дев`ятсот сорок шість) грн 89 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 137 (одинадцять тисяч сто тридцять сім) грн, 82 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 997 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 29 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2023

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА