ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/3035/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/3035/23

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, юридична адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 259980,26 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 3035/23 від 11.07.2023) до відповідача ФОП ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № N20.78. від 20.01.2022 у розмірі 259980,26 грн, яка складається з: 193379,44 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 44881,88 грн загального залишку заборгованості за процентами; 21718,94 грн загального залишку заборгованості за винагородою; а також просить стягнути 3899,7 грн судового збору, та просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № N20.78. від 20.01.2022 в частині внесення платежів з повернення кредитних коштів та сплати процентів і щомісячної винагороди.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.07.2023 у справі № 922/3035/23 відкрито позовне провадження у справі за вказаною позовною заявою, вирішено розгляду справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а позивачу - 5-денний строк для подання відповіді на відзив з дня отримання відзиву.

Зазначену ухвалу відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копії в порядку ч. 3, 4 ст. 120, ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено позивачу - АТ «А-Банк» в електронному вигляді до його Електронного кабінету в системі Електронний Суд, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа, та відповідачу ФОП ОСОБА_1 направлено у паперовому вигляді листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 938.

Будь-яких заяв по суті справи або заяв чи клопотань з процедурних питань станом на день винесення судом даного рішення на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1 в установлений судом строк не подала відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду від 17.07.2023 про відкриття провадження у справі у справі № 922/3035/23, що була направлена листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача, яка вказана в позовній заяві та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (64300, Харківська область, м. Ізюм, провул. Олександрівський, буд. 31), відповідачу не вручено та повернуто за зворотною адресою до суду 24.07.2023 з довідкою працівника оператора поштового зв`язку про причину повернення поштового відправлення: адресат відсутній за вказаною адресою, що у відповідності до ч. 6 ст. 242 ГПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи. В системі Електронний Суд відповідач станом на момент прийняття судом даного рішення не зареєстрований.

За приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Тобто, в разі, якщо ухвалу суду направлено за належною адресою, а саме: за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або яка повідомлена суду стороною, вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання учасником справи кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, не може вважатися поважною причиною невиконання цим учасником справи зазначеної ухвали суду, оскільки таке неотримання зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого учасника справи щодо отримання кореспонденції, яка надходить від суду на його адресу.

Крім того, як вже зазначалося вище, ухвала суду від 17.07.2023 про відкриття провадження у справі у справі № 922/3035/23 була вчасно офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відповідності до ст. 122 ГПК України.

У силу приписів ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, судом вчинено можливих та необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи й надання йому можливості висловити свою позицію щодо заявлених до нього позовних вимог, подати до суду заяви по суті справи та інші заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Проте, станом на день винесення судом даного рішення від відповідача відзиву на позовну заяву, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та інших заяв по суті справи або заяв чи клопотань з процедурних питань, на адресу суду не надходило.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі зазначеного, зважаючи на закінчення встановленого ст. 248 ГПК України строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідно до приписів ч. 7 ст. 120 та ч. 6 ст. 242 ГПК України відповідач належно повідомлений про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, а суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем досить повно висловлено свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (Банком) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позичальником) укладено кредитний договір № N20.78. від 20.01.2022 (далі по тексту Кредитний договір), згідно з умовами п. 1.1 якого, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А1 цього Договору, з лімітом на цілі, зазначені у п. А2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни.

Пунктом 1.3 Кредитного договору сторони передбачили, що всі істотні умови кредитування наведені у Розділі А цього договору «Істотні умови кредитування».

Згідно з пп. 2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до пп. 4.1, 4.2, 4.3 цього Договору та Повернути кредит у терміни, встановлені пп. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору.

Умовами п. А1, А2, А3 Розділу А «Істотні умови кредитування» Кредитного договору встановлено: вид кредиту (що надається Позичальнику) строковий кредит; ліміт цього Договору (розмір кредитного ліміту) - 200000,00 грн на фінансування поточної діяльності; термін повернення кредиту 17 січня 2025 року. Позичальник здійснює погашення Кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів Додатком № 1 до цього Договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи із 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості в період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата 17 січня 2025 року.

Згідно з п. А6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних.

Пунктом А10 Кредитного договору сторони передбачили обов`язок Позичальника щомісячно сплачувати Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного в п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів.

Пунктом А11 Кредитного договору сторони встановили обов`язок Позичальника щомісячно сплачувати Банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% процентів від суми встановленого в п. А2 цього Договору ліміту.

Згідно з п. А7 Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку, передбаченого п. А3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки.

За змістом п. 6.1, 6.2 Кредитного договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Відповідно до умов п. 6.3 Кредитного договору, цей Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим Договором порядку.

У Додатку 1 «Графік погашення» до договору № N20.78. від 20.01.2022 сторони погодили розміри платежів, які має вносити Позичальник кожного місяця на погашення основної суми кредиту, процентів та винагороди, та терміни внесення цих платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що Банком на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № N20.78. від 20.01.2022 перераховано Позичальнику - ФОП ОСОБА_1 (відповідачу) кредитні кошти в сумі 200000,00 грн.

Відповідачем отримані від Банку кредитні кошти повернуто частково, що підтверджується наданою позивачем до позовної заяви банківською випискою з рахунка відповідача за період з 20.01.2022 по 06.05.2023.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 06.05.2023, заборгованість відповідача за кредитним договором № N20.78. від 20.01.2022 становить 259980,26 грн, а саме: 193379,44 грн загальний залишок заборгованості за тілом кредиту (з яких: 145356,39 грн поточної заборгованості за тілом кредиту та 48023,05 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту); 44881,88 грн - загальний залишок заборгованості за процентами (з яких: 931,25 грн - поточної заборгованості за процентами та 43950,63 грн простроченої заборгованості за процентами); 21718,94 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, які стали предметом спору в даній справі, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені

ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між АТ «Акцент-Банк» (позивачем) та ФОП ОСОБА_1 (відповідачем) на підставі укладеного між ними кредитного договору № N20.78. від 20.01.2022, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є кредитним договором, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору.

У матеріалах справи відсутні докази про внесення сторонами змін у кредитний договір № N20.78. від 20.01.2022, зокрема в частині строку дії цього Договору, розміру кредитного ліміту і процентів за користування кредитом, а також в частині винагород за кредитне обслуговування та за управління фінансовим інструментом, встановлених пунктами А10-А11 цього Договору.

Відсутні також докази визнання недійсним вказаного договору або будь-яких його пунктів у судовому порядку. Отже на момент прийняття даного рішення суду зазначений Договір є діючим та, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач - АТ «Акцент-Банк» на виконання умов кредитного договору № N20.78. від 20.01.2022 перерахував відповідачу - ФОП ОСОБА_1 (відповідачу) кредитні кошти в сумі 200000,00 грн.

Відповідно до умов пункту А3 Кредитного договору термін повернення кредитних коштів за Кредитним договором є 17 січня 2025 року.

Згідно з п. А6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних.

Пунктом А10 Кредитного договору сторони передбачили обов`язок Позичальника щомісячно сплачувати Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного в п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів.

Пунктом А11 Кредитного договору сторони встановили обов`язок Позичальника щомісячно сплачувати Банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% процентів від суми встановленого в п. А2 цього Договору ліміту.

Втім, відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за Кредитним договором в частині внесення щомісячних платежів з повернення кредитних коштів та сплати процентів і щомісячної винагороди в передбачені договором строки, кредитні кошти повернуто частково, що підтверджується наданою позивачем до позовної заяви банківською випискою з рахунка відповідача за період з 20.01.2022 по 06.05.2023, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 06.05.2023 становить 259980,26 грн, з яких: 193379,44 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 44881,88 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 21718,94 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Станом на дату ухвалення судом цього рішення в матеріалах справи відсутні докази про здійснення погашення відповідачем - ФОП ОСОБА_1 наявної у неї заборгованості по Кредитному договору, у зв`язку з чим відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості по тілу кредиту та по процентам і винагороді.

З урахуванням викладеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем всупереч ст. 73, 74 ГПК України не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем за Кредитним договором, а також доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості за тілом кредиту в розмірі 193379,44 грн та за процентами в розмірі 44881,88 грн, а також заборгованості за винагородою в розмірі 21718,94 грн, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № N20.78. від 20.01.2022, яка станом на 06.05.2023 становить 259980,26 грн, з яких: 193379,44 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 44881,88 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 21718,94 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою, є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє вказані позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду в липні 2023 року з позовною заявою з вимогами майнового характеру на загальну суму 259980,26 грн та надав суду належні докази про сплату судового збору в розмірі 3899,70 грн, що становить 1,5 відсотка від ціни позову. Сплачений позивачем судовий збір зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною Випискою про зарахування судового збору.

На підставі зазначеного, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору в розмірі 3899,70 грн покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст. 236-242, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, юридична адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) заборгованість за кредитним договором № N20.78. від 20.01.2022 у розмірі 259980,26 грн, яка складається з: 193379,44 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 44881,88 грн загального залишку заборгованості за процентами; 21718,94 грн загального залишку заборгованості за винагородою; а також судовий збір в розмірі 3899,70 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 18.09.2023.

Суддя Н.А. Новікова