РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/942/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, розглянув справу

за позовом: Акціонерного товариства "Акцент-Банк",

вул. Батумська, б.11, м. Дніпро, 49074; e-mail: ;

до відповідача: Мартіросяна Гагіка , АДРЕСА_1 ;

предмет спору: про стягнення 112270,05 грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув; від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 11.09.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

10.07.2023, Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (далі - АТ "Акцент-Банк") поданий позов до фізичної особи - підприємця Мартіросяна Гагіка про стягнення 112270,05 грн, з них: 87924,46 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 9556,50 грн заборгованість за процентами, 8789,09 грн заборгованість за винагородою, 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5000,00 грн штрафу (змінна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № N20.31. від 02.11.2021 (далі - Договір).

Суд установив, що позов пред`явлений до фізичної особи - підприємця Мартіросяна Гагіка (РНОКПП НОМЕР_1 ), який згідно з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань припинив підприємницьку діяльність як ФОП з 09.06.2023.

Ухвалою суду від 12.07.2023, на виконання вимог частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд зробив запит щодо отримання інформації про реєстрацію місця проживання (перебування) фізичної особи Мартіросяна Гагіка (відповідача).

31.07.2023, на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2023, від Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, надійшов лист № 09-05/2998 від 26.07.2023 з повідомлення, що Мартіросян Гагік зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі № 927/942/23 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання з розгляду справи по суті призначив на 21.08.2023 о 14:20; установив учасникам справи строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог (ухвала від 02.08.2023); участь представника позивача в судовому засіданні визнав обов`язковою.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі від 02.08.2023 направлена відповідачу 03.08.2023 за місцем його реєстрації за даними Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради: вул. Космонавтів, 18, кв. 109, м. Чернігів, 14000 (наявні в матеріалах справи), під час доставки адресату не вручена, про що сформований витяг з офіційного сайту АТ «Укрпошта» «Відстеження трекінгу» (номер поштового відправлення: 851).

21.08.2023, судове засідання в справі № 927/942/23 не відбулось, з огляду на призупинення роботи Господарського суду Чернігівської області в період з 21.08.2023 по 25.08.2023.

25.08.2023, суд призначив розгляд справи по суті на 11.09.2023, у судове засідання з розгляду справи по суті викликав повноважного представника позивача, участь якого забезпечив в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, про що сторони повідомлені засобами поштового та електронного зв`язку (ухвала від 25.08.2023).

Ухвала суду від 25.08.2023, направлена відповідачу 28.08.2023 засобами поштового зв`язку за місцем його реєстрації за даними Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради: вул. Космонавтів, 18, кв. 109, м. Чернігів, 14000, проте, під час доставки адресату не вручена та повернута за зворотною адресою, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (поштове відправлення: 620).

11.09.2023, у судове засідання повноважні представники не прибули.

Позивач про дату, час та місце розгляду наявного спору повідомлений засобами електронного зв`язку, про що зокрема свідчить довідка про доставку електронного листа (ухвали від 25.08.2023) до його електронного кабінету в системі Електронний суд.

За п. 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Факт неотримання поштової кореспонденції за офіційною адресою реєстрації сторони не може вважатися поважною причиною невиконання стороною вимог ухвали суду, оскільки зумовлений необ`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка в належному порядку зареєстрована за такою адресою.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 частини 3 статті 202 ГПК України).

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи при розгляді справи, з огляду на зміст статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язку добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain від 07.07.1989).

За приписами статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд врахував, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору в відповідному судовому засіданні.

Таким чином, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання в справі, однак явку повноважних представників до суду не забезпечили (без пояснення причин), враховуючи зміст частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 та п. 1 частини 3 статті 202 ГПК України, суд вважає за можливе вирішити наявний спір за відсутності повноважних представників сторін, беручи до уваги, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

09.06.2023, до Єдиного державного реєстру фізичних осіб, юридичних осіб - підприємців, громадських формувань внесений запис про припинення підприємницької діяльності Мартіросяна Гагіка (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Поняття «суд, установлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. За частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи в спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи в визначених законом випадках, зокрема: справи в спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду в господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначена наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджений підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Суд установив, що кредитний договір № N20.31. від 02.11.2021, умовами якого обґрунтований заявлений позов, укладений сторонами як суб`єктами господарювання (відповідач втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності - 09.06.2023). Виходячи з аналізу змісту та підстав цього позову, суд установив, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем господарського договору, в частині обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Кредит наданий на фінансування поточної діяльності позичальника.

Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (частина 2 статті 3 Господарського кодексу України). Згідно з частинами 1 та 2 статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернене стягнення.

За частиною 1 статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статей 51, 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлене законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернене стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, частини 9 статті 4 Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу правочину та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою ним статусу ФОП не припинились.

02.11.2021, АТ «Акцент-Банк» (далі - Банк, позивач) та ФОП Мартіросян Гагік Герасимович (далі - позичальник, відповідач) уклали кредитний договір N 20.31., за умовами п. 1.1., п. 1.2. якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді за п. А1 цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2. цього Договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.

Строковий кредит (далі - кредит) надається Банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням. Термін повернення кредиту зазначений в п. А3 цього Договору, що може бути змінений згідно з п. п. А.12, 2.3.2., 2.4.1. цього Договору.

За пунктами А1, А2, А3 Кредитного договору: вид кредиту - строковий; ліміт Договору - 100000,00 грн на фінансування поточної діяльності; термін повернення кредиту по 31.10.2023; позичальник здійснює погашення кредиту та процентів ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (у період з 02.12.2021 по 31.10.2023, щомісячно по 5886,28 грн, платіж має бути внесений на 02 число місяця, наступного після видачі кредиту) (додаток № 1 до цього Договору).

За п. А3 Кредитного договору, згідно зі статтями 212, 651 ЦК України, у випадку порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого з зобов`язань, має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 31.10.2023.

За пунктами А6, А8 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 19,90 % річних, що також узгоджується з п. 4.1. Кредитного Договору.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

Якщо ануїтетний платіж не буде здійснений в відповідну дату за Графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Розподіл внесених коштів на погашення кредиту проводиться в відповідну дату згідно з Графіком платежів.

За п. А10 Кредитного договору позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту (100000,00 грн) у поточну дату сплати процентів. Сплати винагороди здійснюється в гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється в дату сплати. Сплата винагороди здійснюється за Графіком платежів та, в разі дострокового погашення кредиту, згідно з фактичним періодом користування кредитними коштами від дати погашення за Графіком платежів до дати дострокового погашення кредиту. Сплата позичальником винагороди за кредитне обслуговування обумовлена сторонами також у п. 4.5. Кредитного договору.

За умовами п. 2.3.2. Кредитного договору при настанні будь-якої із подій, зокрема, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк на свій розсуд має право змінити умови цього Договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому за статтями 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими що наступили, у зазначену в повідомленні дату. В цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим Договором.

За п. 5.8. Кредитного Договору в випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн + 5 % від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту (100000,00 грн) на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) за цим Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до п. 6.1., п. 6.2. Кредитного договору цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Цей Договір у частині п. 4.4. набуває чинності з моменту підписання цього Договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться.

За частинами 2 та 3 цієї статті кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За частиною 1 даної статті до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Предметом позову в даній справі є стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором у частині тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, а також неустойки (штрафу) за порушення грошових зобов`язань за Договором.

Тобто, до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить: факт порушення позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором; наявність у позивача права вимагати повернення кредиту та сплати відсотків та комісії за користування кредитними коштами; правові підстави відповідальності позичальника.

За змістом правочину, укладеного між Банком та позичальником, суд дійшов висновку, що між сторонами склались кредитні правовідносини, врегульовані § 1 Позика, § 2 Кредит Глави 71 ЦК України.

В силу положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов кредитного договору N 20.31., Банк, у межах установленого ліміту надав позичальнику кредит шляхом зарахування коштів у сумі 100000,00 грн на поточний рахунок НОМЕР_2 , про що свідчить меморіальний ордер № TR/19842774/25254/70198 від 02.11.2021.

Виходячи з банківських виписок по рахунку НОМЕР_3 (відкритий Банком для обслуговування кредиту згідно з п. А4 Кредитного договору), відповідач порушив зобов`язання по своєчасній сплаті ануїтетних платежів за Кредитним договором згідно з погодженим Графіком погашення (додаток № 1 Кредитного Договору).

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на порушення позичальником грошових зобов`язань за Договором, позивач у порядку пунктів А3 та 2.3.2., звернувся 14.04.2023, до відповідача з вимогою про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором N20.31. від 02.11.2021 у розмірі 104627,14 грн в строк до 21.04.2023.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення позичальником умов Кредитного договору № N20.31. в частині своєчасної сплати ануїтетних платежів за погодженим Графіком, суд дійшов висновку, що Банк правомірно звернувся до позичальника з вимогою про дострокове погашення тіла кредиту, розмір якого станом на 20.04.2023 складав 87924,46 грн.

Відповідач, на момент ухвалення судового рішення, належних доказів на підтвердження виконання договірних зобов`язань перед Банком до суду не надав.

З урахуванням установлених обставин, позов у частині вимог про дострокове повернення залишку тіла кредиту в сумі 87924,46 грн підлягає задоволенню.

Також Банком заявлена вимога про стягнення з позичальника процентів за користування кредитом у сумі 9556,50 грн, нарахованих за період з 02.11.2021 по 03.05.2023 в розмірі 19,9% річних, та винагороди за кредитне обслуговування у сумі 8789,09 грн, нарахованої за той же період у розмірі 0,79% від суми встановленого ліміту кредитування (1000000,00 грн).

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 53, п. 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (п. 6.19.) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких установлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене також відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (п.91,92).

Висновки Верховного Суду є обов`язковими для врахування судом першої інстанції при вирішені подібних спорів.

Сторони в кредитному договорі № N20.31. установили строк кредитування по 31.10.2023 (п. А3), однак позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що узгоджується з частиною 2 статті 1050 ЦК України та умовами пунктів А3 та 2.3.2. Кредитного договору, та в вимозі від 14.04.2023 б/н установив позичальнику новий (граничний) термін повернення залишку кредиту до 21.04.2023, що свідчить про закінчення терміну кредитування за Договором на вказану дату.

З урахуванням наведеного, суд установив, що після закінчення строку кредитування, право Банку нараховувати відсотки за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту припинилось з 22.04.2023, відтак, позов у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами та винагороди за кредитне обслуговування підлягає задоволенню частково в сумі 9188,33 грн та 7999,09 грн відповідно за період з 02.11.2021 по 21.04.2023. Після спливу строку кредитування права Банку в охоронюваних правовідносинах підлягають захисту в порядку частини 2 статті 625 ЦК України (натомість такі вимоги позивачем до суду не заявлені).

Вимога про стягнення відсотків у сумі 368,17 грн та винагорода у сумі 790,00 грн, що розраховані Банком поза межами строку кредитування, задоволенню не підлягають.

Крім того, Банком, у межах цього спору, заявлена вимога про стягнення штрафу в сумі 1000,00 грн (фіксована складова) та в сумі 5000,00 грн (змінна складова), нарахованих за порушення позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування.

Натомість, виходячи з Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (пункти 15, 18), у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та в тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику був наданий кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на всій території України установлений карантин з 12.03.2020 по 03.04.2020, що неодноразово пролонгувався Урядом, та діяв по 30.06.2023 (постанова КМУ від 27.06.2023 № 651).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику був наданий кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, що в подальшому пролонгований, зокрема, Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.

З урахуванням змісту наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення неустойки (штрафу) за прострочення позичальником грошових зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії за його обслуговування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідач правомірність вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом не спростував; на момент ухвалення судового рішення доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем щодо погашення простроченого кредиту, відсотків за його користування та комісії за його обслуговування до суду не надав.

Таким чином, суд вирішив позов задовольнити в частині вимог про стягнення простроченого кредиту в сумі 87924,46 грн, відсотків за його користування в сумі 9188,33 грн та винагороди за кредитне обслуговування в сумі 7999,09 грн, нарахованих у межах терміну кредитування (по 21.04.2023).

В решті вимог у частині стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 368,17 грн, винагороди за кредитне обслуговування у сумі 790,00 грн, штрафу в сумі 1000,00 грн (фіксована складова) та в сумі 5000,00 грн (змінна складова) відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. З огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2512,87 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76 - 79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 202, 233, 236, 238, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (вул. Батумська, б. 11, м. Дніпро, 49074; ) до Мартіросяна Гагіка ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 112270,05 грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Мартіросяна Гагіка ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (вул. Батумська, б. 11, м. Дніпро, 49074; ) заборгованість по кредиту в сумі 87924,46 грн, відсотки за користування кредитом у сумі 9188,33 грн, винагороду за кредитне обслуговування в сумі 7999,09 грн та 2512,87 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частина рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене та підписане 15.09.2023

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко