РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023Справа № 910/10287/23
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А, ідентифікаційний код юридичної особи 03366500)
до за участю проПриватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» (03113, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 53; ідентифікаційний код юридичної особи 21673832) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (02217, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗАКРЕВСЬКОГО, будинок 15) стягнення заборгованості у розмірі 307 654 грн. 38 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 307 654 грн. 38 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10287/23, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

21.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

25.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року заяву Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 21.07.2023 року задоволено. Залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (02217, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗАКРЕВСЬКОГО, будинок 15).

03.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

04.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

07.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

18.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

18.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» надійшли пояснення по справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.07.2023 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 05.07.2023 р. уповноваженим особам підприємств сторін ухвали суду.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

31.12.2014 року між Комунальним підприємством «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» (Підприємство) та Приватним акціонерним товариством «КИЇВСТАР» (Сервітуарій) було укладено Договір про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047, предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку №1 до даного договору. (т.1 а.с.7-9)

Об`єкт розміщення використовується виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж, у визначеному Сторонами місці, відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання Сервітуарія (Додаток №2 до даного Договору). (п.1.2 Договору)

У п.2.1 Договору зазначено, що встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору Сервітуарій зобов`язується вносити щомісячну плату за користування об`єктом розміщення, відповідно до умов Договору.

Розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за договором наводиться у додатку №1 до даного договору. (п.3.2 Договору)

Відповідно до п.3.3 Договору щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному договорі. На момент підписання даного договору щомісячна плата становить 7345,31 грн., в тому числі ПДВ 1224,22 грн. Загальний розмір плати за даним договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат.

У п. 3.4. Договору передбачено, що плата сплачується Сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства.

Відповідно до п. 3.5. Договору нарахування плати починається з дати укладання договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №3 до даного договору.

У відповідності до п. 9.3 Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (Додаток №4 до Договору).

Пунктом 9.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 01.09.2016 року передбачено, що у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 30.11.2017 р. (т.1 а.с.12)

Згідно з Адресним переліком об`єктів комунальної власності та розрахунку плати, який є Додатком №1 до Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року, балансоутримувачем є КП «Житлорембудсервіс»; адреса: м. Київ, вул. Милославська, 45; зона розміщення - 2; площа, яку займає обладнання: 11,4 кв.м.; місячна плата: 7 345 грн. 31 коп. з ПДВ. Крім того, у додатку №1 до договору наведено формулу розрахунку розміру щомісячної плати.

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року він надіслав на адресу Відповідача рахунки на оплату за період серпень 2020 року - лютий 2022 року на загальну суму в розмірі 307 654 грн. 38 коп., що підтверджується копіями фіскальних чеків, списків згрупованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень. (т.1 а.с.17-100)

Крім того, в матеріалах справи наявні Акти надання послуг за період серпень 2020 року - лютий 2022 року на виконання умов Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року, складені Позивачем в односторонньому порядку й скріплені його печаткою. (т.1 а.с.101-119)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за користування об`єктом розміщення у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» перед Позивачем становить 307 654 грн. 38 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що договір припинив свою дію з 30.11.2017 року, він втратив право користування об`єктом розміщення. 01.08.2018 року між Відповідачем та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» укладено договір про встановлення сервітуту №КІЕ018, за яким йому передано право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Милославська, 45, а тому оплата за користування здійснювалась на рахунок Третьої особи. Позивач не підписав акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, а тому він є таким, що погоджений Сторонами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Суд зазначає, що сервітут - це право, яке встановлюється в інтересах однієї особи за рахунок власника майна або іншої особи, яка володіє ним на законних підставах, та за своїм правовим змістом є правом обмеженого користування.

Підставою для встановлення сервітуту є наявність обставин, які свідчать про те, що особа, яка зацікавлена у встановленні сервітуту, не може задовольнити потреби за рахунок власного майна, тобто іншим способом, як встановлення прав користування чужим майном - сервітуту.

Отже, відносини, які виникають на підставі сервітуту, є подібними за змістом до відносин оренди та спрямовані на задоволення тих чи інших потреб і тій чи іншій речі без набуття права власності на неї.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном; сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку; особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

В свою чергу сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Частинами 1, 3 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

При цьому, при встановленні сервітуту чітко визначаються обсяг користування, спосіб користування та час користування. На відміну від зобов`язальних прав користування, зміст яких може визначатись договором, сервітутні права з огляду на їх речовий характер визначаються законом як за змістом, так і за обсягом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до рішення Київської міської ради №378/5765 від 14.07.2011 «Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій» Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" уповноважено здійснювати моніторинг та координацію розміщення суб`єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об`єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій та укладати договори на розміщення телекомунікаційних мереж на зазначених об`єктах.

У роз`ясненнях Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва з приводу розміщення телекомунікаційного обладнання на об`єктах комунальної власності, що викладені у листі № 4484 від 07.06.2005, надано рекомендацію укладати договір на право користування чужим майном (сервітут) у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 31 Закону України «Про телекомунікації» суб`єкти господарювання, які здійснюють будівництво телекомунікаційних мереж загального користування можуть установлювати в приміщеннях, що їм належать на правах найму, телекомунікаційне обладнання, використовувати дахи будинків і технічні приміщення для встановлення антен та необхідного обладнання на підставі договору з власником приміщення.

Згідно з Адресним переліком об`єктів комунальної власності та розрахунку плати, який є Додатком №1 до Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року, балансоутримувачем є КП «Житлорембудсервіс»; адреса: м. Київ, вул. Милославська, 45; зона розміщення - 2; площа, яку займає обладнання: 11,4 кв.м.; місячна плата: 7 345 грн. 31 коп. з ПДВ. Крім того, у додатку №1 до договору наведено формулу розрахунку розміру щомісячної плати.

У п.2.1 Договору зазначено, що встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року він надіслав на адресу Відповідача рахунки на оплату за період серпень 2020 року - лютий 2022 року на загальну суму в розмірі 307 654 грн. 38 коп., що підтверджується копіями фіскальних чеків, списків згрупованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень. (т.1 а.с.17-100)

Крім того, в матеріалах справи наявні Акти надання послуг за період серпень 2020 року - лютий 2022 року на виконання умов Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року, складені Позивачем в односторонньому порядку й скріплені його печаткою. (т.1 а.с.101-119)

Згідно ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до п.3.3 Договору щомісячний розмір плати за даним договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів Сервітуарія, вказаних в даному договорі. На момент підписання даного договору щомісячна плата становить 7345,31 грн., в тому числі ПДВ 1224,22 грн. Загальний розмір плати за даним договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат.

У п. 3.4. Договору передбачено, що плата сплачується Сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства.

Відповідно до п. 3.5 Договору нарахування плати починається з дати укладання договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку №3 до даного договору.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року обов`язок Відповідача по внесенню плати за користування майном виникає протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства.

Як зазначає Позивач, заборгованість Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» перед Комунальним підприємством «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» за Договором про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року за період користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Милославська, 45 з серпня 2020 року по лютий 2022 року становить 307 654 грн. 38 коп.

Водночас, Суд зазначає, що за приписами статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 ЦК України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, пунктом 9.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 01.09.2016 року передбачено, що у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 30.11.2017 р. (т.1 а.с.12)

У відповідності до п. 9.3. Договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (Додаток №4 до Договору).

Судом встановлено, що зміни до п. 9.2 договору щодо продовження строку дії договору після 30.11.2017 року у формі укладення додаткових угод до договору в порядку, визначеному п. 10.3. договору, сторонами не вносились.

Крім цього, Суд звертає увагу, що укладений між сторонами Договір про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року не передбачає автоматичного продовження дії договору після 30.11.2017 року (п. 9.2 договору в редакції додаткової угоди №1), у разі належного виконання позивачем умов договору, без відповідного погодження обох сторін, шляхом укладення додаткової угоди.

Частиною 1 ст. 406 ЦК України встановлено, що сервітут припиняється, зокрема, у разі: відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут, спливу строку, на який було встановлено сервітут, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Отже, цивільним законодавством встановлено підстави припинення сервітуту, в т.ч. перелік випадків безспірного припинення сервітутних прав, до яких віднесено, зокрема, припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту, та сплив строку, на який його було встановлено.

З огляду на викладене, строк дії Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року є припиненим з 30.11.2017 року.

За приписами ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з пунктами 3.5, 4.1.1, 4.1.9 Договору нарахування плати починається з моменту дії договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку № 3 до даного договору; Сервітуарій зобов`язується своєчасно та повному обсязі вносити плату за цим договором; Сервітуарій зобов`язується демонтувати обладнання, яке йому належить, у разі закінчення строку дії договору.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток № 4 до даного Договору).

Судом встановлено, що 09.08.2018 року Відповідач надіслав на адресу Позивача лист за вих. №15451/05 від 08.08.2018 року, в якому повідомив, що строк дії Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року закінчився 30.11.2017 та просив підписати акт закінчення розміщення обладнання, а у разі не підписання протягом місяця - такий акт є погодженим та підписаним сторонами, що підтверджується копіями списку згрупованих поштових відправлень, фіскальних чеків, рекомендованого повідомлення про вручення 10.08.2018. (т.1 а.с.220-232)

Проте, матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження підписання Сторонами Акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту відповідно до п.9.3 Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року протягом місяця з моменту отримання такого акту від Відповідача, а тому такий акт є погодженим Позивачем.

Враховуючи викладене, з урахуванням закінчення строку дії Договору про встановлення сервітуту №БМС-РОР КІЕ 01000047 від 31.12.2014 року й припинення правовідносин Сторін за вказаним договором з 30.11.2017 року, у Відповідача відсутнє зобов`язання із здійснення плати за користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Милославська, 45 з серпня 2020 року по лютий 2022 року.

Крім того, Судом встановлено, що 01.08.2018 року між Приватним акціонерним товариством «КИЇВСТАР» (Сервітуарій) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (Підприємство) було укладено Договір про встановлення сервітуту №КІЕ018, предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку №1 до даного договору. (т.1 а.с.157-165)

Згідно з п.2.1 Договору №КІЕ018 встановлення сервітуту Підприємством Сервітуарію для розміщення обладнання, в місцях, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору.

Згідно з Адресним переліком об`єктів комунальної власності та місячної плати, який є Додатком №1 до Договору про встановлення сервітуту №КІЕ018 від 01.08.2018 року, адреса: м. Київ, вул. Милославська, 45; зона розміщення - 2; площа, яку займає обладнання: 11,4 кв.м.; місячна плата: 9000 грн. 00 коп. з ПДВ. (т.1 а.с.157)

В матеріалах справи наявні докази перерахування Приватним акціонерним товариством «КИЇВСТАР» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» плати за користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності за адресою: м. Київ, вул. Милославська, 45 за період серпень 2018 року - червень 2023 року на підставі Договору про встановлення сервітуту №КІЕ018 від 01.08.2018 року. (т.2 а.с.15-73) Факт належного виконання Відповідачем умов вказаного Договору підтвердило Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» у поданих поясненнях на позовну заяву.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» про стягнення заборгованості у розмірі 307 654 грн. 38 коп. є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ» до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» про стягнення заборгованості у розмірі 307 654 грн. 38 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14 вересня 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин