УХВАЛА

19 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 915/758/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Дроботової Т. Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», позивач, скаржник) - Курбанок А.В. (самопредставництво),

відповідача - Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - АТ «Миколаївобленерго», відповідач) - Колодяжна Ю.А. (адвокатка),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2023 (суддя - Семенчук Н.О.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 (головуючий - суддя Колоколов С.І., судді: Разюк Г.П., Ярош А.І.)

у справі № 915/758/21

за позовом ПрАТ «НЕК «Укренерго»

до АТ «Миколаївобленерго»

про стягнення 8 340 672,95 грн.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) за неналежне виконанням умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії у частині повної та своєчасної оплати за поставлену позивачем електричну енергію.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з АТ "Миколаївобленерго" штрафних санкцій у загальному розмірі 8 340 672, 95 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії не здійснив своєчасної та повної оплати за надані послуги, чим допустив прострочення зобов`язання. Тому, позивач у відповідності до умов договору та приписів чинного законодавства нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню та штраф.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Миколаївобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" штрафні санкції у сумі 4 170 336,48 грн. В іншій частині позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі №915/758/21 у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ПрАТ "НЕК "Укренерго" із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права - частину третю статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), та не врахували висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 та від 19.10.2021 у справі №910/6471/20.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. АТ «Миколаївобленерго» 07.09.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго»), - оператор системи передачі, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України до отримання ліцензії на провадження діяльності з передачі електричної енергії (далі - ОСП) та АТ «Миколаївобленерго» (Користувач системи передачі) (далі - Користувач) 24.05.2019 укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0513-02041 (далі - Договір).

6.1.1. Відповідно до пункту 1.1 Договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

6.1.2. Згідно з пунктом 4.1 Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяг Послуги:

1) плановий обсяг Послуги визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу Послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним Користувачем (додаток №2). З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС Користувача.

6.1.3. Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості Послуги ОСП наступним чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

6.1.4. Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі зміни планових обсягів Послуги протягом розрахункового місяця Користувач:

- передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів Послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів Послуги;

- сплачує вартість Послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів Послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів Послуги.

6.1.5. Згідно з пунктом 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

6.1.6. Відповідно до пункту 6.6 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий актом приймання-передачі Послуги, Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

6.1.7. Пунктом 6.7 Договору передбачено, що у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.

У разі недотримання ОСП цих термінів Користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової станки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

6.1.8. Відповідно до підпункту 1 пункту 7.1 Договору, ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за послугу.

6.1.9. Користувач має право отримувати від ОСП послугу з дотриманням установлених показників якості надання цих послуг відповідно до глави 2 розділу ХІ Кодексу системи передачі (підпункт 1 пункуту 7.2 Договору).

6.1.10. Відповідно до пункту 9.1 Договору при невиконанні або неналежному виконанні умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та законодавства України.

6.1.11. ОСП зобов`язується: складати та надавати Користувачу, на його запит, акти, рахунки, повідомлення у терміни та відповідно до порядку, зазначеного у розділах 6 та 10 цього Договору; повідомляти Користувача про зміну тарифу на передачу електричної енергії у терміни та відповідно до порядку, зазначеного у розділі 6 цього Договору (підпункти 2, 3 пункту 9.2 Договору).

6.1.12. Користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором (підпункт 3 пункту 9.3 Договору).

6.1.13. Відповідно до пункту 10.1 Договору планові обсяги передачі електроенергії Користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, що передує розрахунковому місяцю.

ОСП протягом 5 (п`яти) робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх Користувачу.

ОСП протягом перших 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє Користувачу акт приймання-передачі наданої Послуги.

Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої Послуги, протягом 3 (трьох) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

6.1.14. Пунктом 10.2 Договору передбачено, що ОСП щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої Послуги відповідно до форми, наведеної у Додатку 7 цього Договору, та надсилає його Користувачу. Користувач у триденний термін має повернути ОСП акт звірки розрахунків наданої Послуги, підписаний зі свого боку. У разі виникнення розбіжностей за актом звірки між Сторонами Користувач має право у триденний термін направити свій екземпляр акта звірки розрахунків ОСП з умотивованим запереченням. Цей акт звірки розрахунків має бути розглянутий ОСП у триденний термін, підписаний у разі згоди та наданий Користувачу. Якщо Сторони не дійшли згоди, застосовуються норми розділу 12 цього Договору.

6.1.15. Відповідно до пункту 10.3 Договору у разі несвоєчасної оплати Користувачем отриманої Послуги ОСП направляє Користувачу письмове повідомлення із зазначенням суми заборгованості та кінцевого терміну її оплати. У разі несплати заборгованості Користувачем ОСП має право направити Користувачу письмове попередження щодо можливого припинення надання послуги з передачі електричної енергії відповідно до вимог КСП.

6.1.16. Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019.

6.1.17. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункту 14.1 Договору).

6.1.18. Відповідно до пункту 14.4 Договору припинення/розірвання дії цього Договору не звільняє сторони від належного виконання обов`язків, що виникли в період дії цього Договору.

6.2. Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго») та АТ «Миколаївобленерго» 24.05.2019 укладено додаткову угоду до Договору.

6.2.1. Сторони уклали дану додаткову угоду про наступне:

1. У випадку набуття чинності статей 66 - 71 Закону України «Про ринок електричної енергії» та/або внесення зміни в Договір між членами оптового ринку України щодо закупівлі втрат електричної енергії в магістральних та міждержавних електромережах ДП «НЕК «Укренерго», права та зобов`язання Сторін за Договором в частині розрахунків за надані послуги з передачі електричної енергії є обов`язковими для виконання починаючи з наступного дня після настання одного з таких випадків.

2. Сторони домовились в термін до 15.06.2019 укласти додаток до Договору про надання послуг з передачі електричної енергії «Перелік точок комерційного обліку Користувача» на підставі інформації, яка надається Користувачем.

3. Сторони дійшли згоди внести зміни до Договору у разі внесення змін до нормативно-правових актів протягом 1 (одного) місяця від дати запровадження таких змін в нормативно-правових актах.

4. Інші умови Договору, що не передбачені даною додатковою угодою, залишаються без змін.

5. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання обома Сторонами.

6.3. Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго») та АТ «Миколаївобленерго» 15.08.2019 укладено додаткову угоду до Договору.

6.3.1. Сторони у даній додатковій угоді дійшли згоди викласти Договір в новій редакції.

Зокрема, відповідно до пункту 4.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяг Послуги:

1) плановий обсяг Послуги визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу Послуги у розрахунковому місяці здійснюється:

для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;

для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку.

Пунктом 6.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) передбачено, що Користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості Послуги ОСП наступним чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Відповідно до пункту 6.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс) з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 6.6 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) передбачено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Відповідно до пункту 6.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.

У разі недотримання ОСП цих термінів Користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Розділом 17 Договору (в редакції додаткової угоди від 15.08.2019) сторони узгодили, що умови даної додаткової угоди поширюються на взаємовідносини Сторін, які виникли до її укладення з 01.07.2019 відповідно до статті 631 ЦК України.

6.4. Між ПрАТ «НЕК «Укренерго» та АТ «Миколаївобленерго» 20.09.2019 укладено додаткову угоду до Договору.

6.4.1. Сторони уклали дану додаткову угоду про наступне:

У зв`язку з перетворенням Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ПрАТ «НЕК «Укренерго», про що внесено відповідний запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Сторони дійшли згоди внести наступні зміни до Договору.

1. В преамбулі Договору та додаткових угод до нього слова Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» замінити словами Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

2. Змінити по тексту Договору найменування ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на НЕК «УКРЕНЕРГО» у відповідних відмінках.

3. Змінити реквізити НЕК «Укренерго».

4. Усі інші умови Договору залишаються незмінними та Сторони підтверджують свої зобов`язання за ним.

5. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, складена в двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, які мають однакову юридичну силу. Умови Додаткової угоди поширюються на відносини, які виникли між Сторонами до її укладення.

6. Дана Додаткова угода набуває чинності з дня її підписання сторонами.

6.5. Між ПрАТ «НЕК «Укренерго» (ОСП) та АТ «Миколаївобленерго» (Користувач) 28.07.2020 укладено додаткову угоду № 4 до Договору.

6.5.1. Сторони уклали дану додаткову угоду про наступне:

Викласти пункт 6.7 розділу 6 Договору в такій редакції:

« 6.7. У випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим Договором Користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

ОСП направляє Користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5 робочих днів після виявлення порушення. Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви Користувача, ураховує їх як оплату Послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до пункту 6.2 цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

У разі недотримання ОСП термінів повернення коштів Користувач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню».

2. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами.

6.6. На виконання умов Договору відповідач листом від 03.07.2019 №01/26-4376 повідомив НЕК «Укренерго», що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на липень 2019 року становить 128 млн кВт*год.; листом від 08.08.2019 №01/26-5358 просив позивача прийняти уточнення та повідомив, що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на серпень 2019 року становить 27 млн кВт*год.; листом від 12.08.2019 №01/26-5399 повідомив НЕК «Укренерго», що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на вересень 2019 року становить 25 млн кВт*год.; листом від 09.10.2019 №01/26-7258 повідомив НЕК «Укренерго», що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на листопад 2019 року становить 35 млн кВт*год.; листом від 06.09.2019 №01/26-6215 повідомив НЕК «Укренерго», що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на жовтень 2019 року становить 31,5 млн кВт*год.; листом від 06.11.2019 №01/26-7999 повідомив НЕК «Укренерго», що плановий обсяг передачі електроенергії за договором на грудень 2019 року становить 38,2 млн кВт*год.

6.7. Позивачем (ОСП) надано послуги з передачі електричної енергії відповідачу (Користувачу), а саме:

- за липень 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 27115,118 МВт*год., ставка тарифу 347,43 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 11 304 726, 54 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за липень 2019 року від 31.07.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який отримано відповідачем 12.08.2019, що підтверджується поштовим повідомленням;

- за серпень 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 27454,043 МВт*год., ставка тарифу 312,14 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 10 283 405, 98 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за серпень 2019 року від 31.08.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який отримано відповідачем 13.09.2019, що підтверджується поштовим повідомленням;

- за вересень 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 28516,091 МВт*год., ставка тарифу 116,54 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 3 987 918,30 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за вересень 2019 року від 30.09.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який було отримано відповідачем 16.10.2019, що підтверджується поштовим повідомленням;

- за жовтень 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 33170,548 МВт*год., ставка тарифу 116,54 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 4 638 834,79 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за жовтень 2019 року від 31.10.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який отримано відповідачем 19.11.2019, що підтверджується поштовим повідомленням;

- за листопад 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 40838,839 МВт*год., ставка тарифу 116,54 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 5 711 229,96 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за листопад 2019 року від 30.11.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який отримано відповідачем 20.12.2019, що підтверджується поштовим повідомленням;

- за грудень 2019 року фактичний обсяг переданої електричної енергії - 44923,287 МВт*год., ставка тарифу 116,54 грн/МВт*год., на загальну суму з ПДВ у розмірі 6 282 431,84 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі Послуги за грудень 2019 року від 31.12.2019, підписаним сторонами та скріпленим печаткою АТ «Миколаївобленерго», який отримано відповідачем 15.01.2020, що підтверджується поштовим повідомленням.

6.8. В матеріалах справи містяться також Акти коригування від 28.11.2019, від 02.01.2020, від 17.02.2020, від 30.03.2020, від 18.05.2020, від 19.06.2020.

6.9. Відповідачем сплачено суму 1 763 328 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», з призначенням платежу передача електричної енергії за липень 2019 року.

6.10. Позивачем на підставі пункту 6.7 Договору нараховано штрафні санкції (пеня та штраф) на загальну суму 8 340 672,95 грн.

6.11. Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення, виходив з такого:

- факт отримання від позивача послуг за вищевказаним Договором не заперечується відповідачем. Відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати послуг в обумовлений Договором строк не виконав, а, отже, прострочив виконання зобов`язання у розумінні статей 610, 612 ЦК України. Доказів зворотнього суду не надано;

- не виконавши зобов`язання у строк, встановлений розділом 6 Договору, відповідач допустив порушення зобов`язання, що є підставою для притягнення останнього до відповідальності, встановленої договором та законодавством;

- позивачем здійснено нарахування пені арифметично правильно та відповідно до вимог чинного законодавства, що не спростовано відповідачем;

- нарахування штрафу здійснено арифметично правильно, отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими;

- враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, оплату стороною суми основного боргу, причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд з власної ініціативи на підставі статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50%;

- визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 у справі №915/758/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Селіваненко В.П., судді: Бенедисюк І. М., Колос І. Б.

7.2. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 у справі №915/758/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Малашенкова Т.М., судді: Булгакова І.В., Дроботова Т.Б.

7.3. Ухвалою Верховного Суду від 23.08.2023 відкрито касаційне провадження у справі №915/758/21 за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.4. Ухвала Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №915/758/21 направлена учасникам справи засобами поштового зв`язку. Станом на дату ухвалення даної Постанови (19.09.2023), ураховуючи наявну інформацію у матеріалах справи, від учасників справи не надходило жодних заяв/клопотань, у тому числі на підставі статтей 32, 35 ГПК України.

7.5. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2023 в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, а також постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі №915/758/21.

7.5.1. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ані до суду апеляційної інстанції, ані до суду касаційної інстанції не оскаржувалось, а відтак Судом не переглядається.

7.6. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.7. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. З огляду на наведене у Розділі 4 цієї Постанови, Верховний Суд відзначає таке.

8.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5 Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.6. ПрАТ «НЕК «Укренерго», посилаючись, зокрема на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано висновків щодо застосування норми права (статтей 551 ЦК України та 233 ГК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 та від 19.10.2021 у справі №910/6471/20.

8.7. Так, касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.8. Отже, відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.10.1. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.10.2. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.10.3. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.11. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.12. Так, у постанові від 31.03.2020 у справі №910/8698/19 (на яку вказує скаржник) позов було подано про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені за договором поставки. Як свідчить зміст постанови Верховного Суду у справі №910/8698/19, зокрема, вказано, що:

"22. Як випливає зі змісту касаційної скарги, причиною її подання стала незгода відповідача з: відхиленням судом його усного клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені; стягнення з нього суми судових витрат на професійну правничу допомогу. У частині стягнення сум "інфляційних втрат" та 3% річних скаржником (відповідачем) будь-яких доводів стосовно незаконності/ необґрунтованості судових рішень не наведено, іншою стороною відповідні рішення в цій частині також не оскаржуються. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції, апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах, зокрема, доводів касаційної скарги.

« 23. Відповідно до наведених у цій постанові положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (неустойки) є саме правом, а не обов`язком суду.

Дане право реалізується судом з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів. При цьому довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідача). Водночас, всупереч наведеним у касаційній скарзі доводам, на іншого учасника справи (позивача) не покладався обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань: адже сам встановлений судом факт такого несвоєчасного виконання вже був достатньою підставою для застосування штрафних санкцій, а вимог щодо відшкодування шкоди позивач у цій справі не заявляв.

24. Поряд з тим судами з`ясовано і скаржником не заперечується, що останній, заявляючи усне клопотання про зменшення розміру пені, не подав суду будь-яких доказів існування (наявності) тих обставин, якими він обґрунтовував зазначене клопотання.

Водночас Касаційним господарським судом не приймається посилання скаржника на те, що відповідна "інформація" (стосовно складного фінансового становища відповідача, здійснення ним заходів щодо капітального ремонту рухомого складу, оновлення парку вагонів, закупівлі тепловозов General Electric) "не потребує доказування, в силу статті 75 ГПК України, оскільки є загальновідомою". Відповідно до частини третьої згаданої статті обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема й суду та учасникам справи. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від різних факторів, у тому числі поширеності інформації про подію (факт) загалом у державі чи в певній місцевості. Скаржником не зазначено й не обґрунтовано, чому, власне (з яких причин/підстав), інформація про фінансове становище та конкретні елементи (складові) виробничої діяльності філії "Центр забезпечення виробництва" Товариства має вважатися (на його думку) загальним надбанням, у тому числі бути відомою суду та іншому учаснику справи».

8.13. Тобто, зі змісту постанови Верховного Суду 31.03.2020 у справі №910/8698/19 вбачається, що господарські суди відмовили відповідачу у задоволенні усного клопотання про зменшення розміру пені з огляду на недоведеність обставин на які сторона покликалась як на підставу своїх вимог та/або заперечень належними, допустимими та достовірними доказами.

8.13.1. Натомість, у справі, що розглядається, відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Господарські суди, зважаючи на доведені обставини справи, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, зазначивши мотиви та аргументи (як свідчить зміст судових рішень) зменшили такий розмір з власної ініціативи, що у силу положень статті 233 ГК України та 551 ЦК України є правом суду.

8.13.2. Правова позиція щодо права суду на зменшення розміру штрафних санкцій з власної ініціативи викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18.

8.14. У постанові від 19.10.2021 у справі №910/6471/20 (на яку покликається скаржник) Верховний Суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, відзначив таке:

« 6.6. Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

6.7. Поряд з цим у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18.

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

6.8. Водночас, з огляду на установлені процесуальним Законом, а саме положеннями статей 14, 42, 43, 73, 74, 81, 91 ГПК України, на засадах змагальності правила розподілу між сторонами обов`язків щодо доказування у межах здійснення судочинства у господарських судах та меж прав суду у збиранні доказів, тягар доведення наявності або відсутності підстав для зменшення розміру пені у спірних правовідносинах покладений на сторін спірних правовідносин.

Отже, у питанні зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, обов`язок доведення наявності або відсутності підстав для цього хоча і розподіляється між сторонами, між тим вирішення цього питання у межах дискреційних повноважень суду здійснюється ним з урахуванням встановленого процесуальним законом обов`язку суду встановлювати та досліджувати відповідні обставини на підставі тих доказів, що подані сторонами, та оцінювати їх за визначеними ГПК України правилами, зокрема щодо порядку розподілу тягаря доведення відповідних обставин, порядку подання сторонами доказів в судах першої і апеляційної інстанцій тощо.

6.9. Між тим апеляційний суд, ухвалюючи при новому розгляді справи, після постановлення касаційним судом у цій справі рішення від 10.06.2021 (про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду), оскаржуване судове рішення за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції (про відмову в позові), наведеного не врахував та всупереч положенням частини першої статті 316 ГПК України (щодо обов`язковості для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції), не виконав вказівок, що містяться в постанові касаційного суду від 10.06.2021.

Так, апеляційний суд, встановивши у цій справі обставини виконання Відповідачем обов`язків за Контрактом зі здійсненням поставки Позивачу відповідної продукції, хоча і з порушенням Відповідачем строків та передбачених Контрактом умов, між тим не дослідив обставини щодо поведінки Відповідача, а саме чи вживались ним всі можливі заходи до виконання зобов`язання за Договором, щодо понесення Позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків через несвоєчасне та неналежне виконання Відповідачем своїх обов`язків за Контрактом, а також інші обставини, на які посилались сторони у цій справі, аргументуючи на користь та/або проти підстав для зменшення розміру пені у спірних правовідносинах; відповідно, апеляційний суд не надав цим обставинам правової оцінки з урахуванням співвідношення інтересів сторін.

6.10. У зв`язку із викладеним Суд доходить висновку про передчасність ухвалення апеляційним судом рішення із підтриманням висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог Відповідача щодо зменшення розміру заявлених до стягнення у цій справі суми штрафних санкцій та про стягнення суми коштів у задоволеній частині (з урахуванням перевірки розрахунків)».

8.15. Тобто, Верховний Суд у справі №910/6471/20 скасував оскаржене судове рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача, належно не дослідив та не оцінив обставини, на які відповідач посилався на підтвердження наявності обставин для зменшення розміру пені, зокрема, винятковість випадку; поведінку винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення), наявність/відсутність збитків позивача у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, тощо.

8.16. Здійснивши аналіз наведених вище правових висновків, колегія суддів доходить висновку, що у справах №910/8698/19 та №910/6471/20 наводиться загально узагальнюючий правовий висновок щодо права суду на зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), зокрема, за клопотанням боржника.

8.17. Так, у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, оплату стороною суми основного боргу, причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, з власної ініціативи на підставі статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України зменшили розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50%.

8.18. Колегія суддів відзначає, що статті 233 ГК України та 551 ЦК України не передбачають обов`язку суду зменшувати розмір штрафних санкцій лише за клопотанням боржника. Тобто, суд, керуючись приписами статті 233 ГК України та 551 ЦК України має право на зменшення розміру штрафних санкція як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи.

8.18.1. Поняття "винятковість випадку" та "надмірно великий розмір" є оціночним поняттям та залежить від доведеності обставин справи та обґрунтувань, що здійснюється у порядку статті 210 та статті 86 ГПК України.

8.19. Відтак, суди попередніх інстанцій з урахуванням обставин конкретної справи правомірно скористались наданим їм законодавцем правом на зменшення розміру штрафних санкцій на підставі статей 233 ГК України та 551 ЦК України.

8.20. При цьому Суд враховує, що у силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку доказів, встановлювати обставини справи, досліджувати докази та надавати правову оцінки цим доказам.

8.21. Отже, проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду у справах №910/8698/19 та №910/6471/20, а також зміст оскаржуваного судового рішення (з урахуванням встановлених обставин справи та мотивів, з яких виходили суди при ухваленні рішень у частині відмови у зменшенні розміру штрафних санкцій) за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку, що хоча останні й прийняті за схожого правового регулювання (зокрема, щодо застосування статтей 551 ЦК України та 233 ГК України) зі справою, що переглядається, однак вказані справи не є подібними до спірних правовідносин, адже визначально різняться суб`єктним складом правовідносин, фактично-доказовою базою, а також суб`єктом ініціювання питання зменшення розміру пені (суд, з урахуванням обставин конкретної справи, за власної ініціативи зменшив розмір пені, а не за клопотанням боржника, як це було у справах, на які вказує скаржник), тобто рішення у справах ухвалені за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення.

8.22. Отже, Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на який послався скаржник, стосується правовідносин, що не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

8.23. При цьому Верховний Суд відзначає таке.

8.24. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

8.25. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.26. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.27. Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

8.27.1. За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

8.28. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

8.29. Тобто, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (див. постанову Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).

8.30. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

8.31. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.

8.32. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

8.33. Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

8.34. Верховний Суд відзначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

8.34.1. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

8.35. Колегія суддів наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

8.36. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

8.36.1. Така ж за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо.

8.37. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що застосування судами попередніх інстанцій норм права (зокрема, статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України) засноване на законі. При цьому застосування судами положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України у цій справі залежало виключно від встановлених та доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило до предмета доказування. Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

8.38. При цьому колегія суддів враховує, що доводи касаційної скарги позивача переважно стосуються заперечення обставин, встановлених господарськими судами у справі, що переглядається, та зводяться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України.

8.39. У свою чергу, якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

8.40. Відтак, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго», оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються хоча й однакового правового регулювання, але за змістом критерієм є неподібними.

8.41. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.41.1. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.42. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

8.42.1. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

8.43. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

8.44. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

8.45. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

8.46. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

8.47. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.48. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

8.48.1. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

8.49. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

8.50. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

8.50.1. Разом з тим, суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.51. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

8.52. Водночас суд касаційної інстанції приймає доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать цій Постанові.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2023 (в частині його оскарження) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі №915/758/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Дроботова