РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2023Справа № 910/8789/23
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг»

до Фізичної особи-підприємця Сафонова Володимира Олексійовича

про внесення змін до договору

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сафонов В.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Медичний реабілітаційний центр МВС України «Південний Буг» (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Сафонова Володимира Олексійовича (надалі по тексту - відповідач) про внесення змін до договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для внесення змін до Договору про постачання товару № 432-ВТ від 03.05.2023 в частині визначення суми договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 відкрито провадження у справі № 910/8789/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.07.2023.

28.06.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 06.07.2023 розгляд справи відкладено на 03.08.2023.

24.07.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

01.08.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 03.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.09.2023.

10.08.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 07.09.2023 відповідачем надано заперечення на позовну заяву.

У судовому засіданні 07.09.2023 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 між Медичним реабілітаційним центром МВС України «Південний Буг» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Сафоновим Володимиром Олексійовичем (постачальник) укладено Договір про постачання товару № 432-ВТ (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов`язується з дати укладення Договору протягом 2023 поставляти замовнику товар, зазначений у Специфікації до Договору, а замовник - прийняти і оплатити товар, який постачається згідно х умовами цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування товару: ДК 021:2015:37440000-4: Інвентар для фітнесу (реабілітаційні бігові доріжки (37441100-2); комплекс для розробки суглобів верхніх та нижніх кінцівок (орбітрек) (37441900-0); палиця для лікувальної гімнастики (37441000-1); М?яч гімнастичний із захистом від розриву, 55 см (37441000-1); М?яч гімнастичний, із захистом від розриву 65см (37441000-1); М?яч гімнастичний, із захистом від розриву 75 см (37441000-1); гумова стрічка для реабілітаїї (37441000-1); комплекс для розробки суглобів нижніх кінцівок (37441200-3) Стійка з набором гантелей хром-пластик 0,5-10 кг (37442000- 8)).

Відповідно до п. 3.1. Договору сума, визначена в Договорі, становить 933 377,00 грн.

Листом № 33/11-266 від 15.05.2023 позивач звернувся до відповідача з пропозицією зменшити ціну договору, встановивши її в п. 3.1. Договору в розмірі 729 302,00 грн.

Додатковою угодою № 1 до Договору від 17.05.2023 сторони виклали п. 3.1. Договору у наступній редакції: Сума, визначена в договорі, становить 884 274,00 грн.

Листом № 07/1 від 23.05.2023 відповідач повідомив позивача про те, що його вимога про зменшення ціни договору не підлягає задоволенню та є неправомірною.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ціна укладеного між сторонами Договору не відповідає ціні, зазначеній на сайті офіційного дилера «Інтер Атлетіка».

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.4 ч.5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Частиною 1 статті 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Підставами для внесення змін до договору, передбаченими законом, є: істотне порушення договору його стороною (частина 2 статті 651 ЦК України), істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 ЦК України), інші випадки, встановлені договором або законом (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач заздалегідь був обізнаний зі змістом договору, зокрема, з сумою Договору.

Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 196 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Дослідивши фактичні обставини справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін, суд вважає, що позивач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з відповідачем договір, усвідомлював, якою є сума Договору, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину.

Отже, на думку суду, твердження позивача про те, що ціна укладеного між сторонами Договору не відповідає ціні, зазначеній на сайті офіційного дилера «Інтер Атлетіка», наведені позивачем в якості підстав для внесення змін до договору, за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які слугують підставою для внесення змін до Договору. Ці обставини мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, які мали та могли бути передбачені позивачем при укладенні Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» до Фізичної особи-підприємця Сафонова Володимира Олексійовича про внесення змін до договору задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» до Фізичної особи-підприємця Сафонова Володимира Олексійовича про внесення змін до договору - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 22.09.2023.

Суддя С.В. Стасюк