РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/10043/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнення 313 662,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (у порядку самопредставництва);

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 22.12.2022 року № D-148/2022 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, Компанія) про стягнення 313 662,00 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Компанією умов укладеного між сторонами ІНФОРМАЦІЯ_5 державного контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині своєчасної поставки погодженого сторонами товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.06.2023 року відкрито провадження у справі № 910/10043/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.07.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Компанії від 17.07.2023 року № USE-13.3-6417 на позовну заяву, в якому остання вказала, що відповідач вжив усіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язань за державним контрактом ІНФОРМАЦІЯ_4. У той же час, причиною порушення строку поставки товару стала наявність об`єктивних обставин міжнародно-політичного характеру та одностороннє встановлення позивачем у вищевказаному контракті надто короткого строку поставки товару, що істотно вплинуло на можливість вчасного виконання зобов`язань відповідача за цією угодою. Крім того, у наведеному відзиві Компанія на підставі статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України просила суд зменшити розмір заявленої ІНФОРМАЦІЯ_1 до стягнення суми пені на 90 % - до 31 366,20 грн.

Слід зазначити, що у відзиві від 17.07.2023 року № USE-13.3-6417 відповідач також просив суд здійснювати розгляд справи № 910/10043/23 у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 25.07.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив вищевказане клопотання Компанії, вирішив здійснювати розгляд справи № 910/10043/23 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначив судове засідання на 16.08.2023 року.

27.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.07.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій позивач навів додаткові аргументи на обґрунтування пред`явлених вимог та заперечив проти зменшення нарахованої та заявленої ним до стягнення суми пені.

01.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Компанії від 31.07.2023 року № USE-13.3-6801 на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач навів додаткові аргументи на підтвердження наявності підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені на 90 %.

У судовому засіданні 16.08.2023 року оголошувалася перерва до 13.09.2023 року.

У судовому засіданні 13.09.2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з Компанії 313 662,00 грн. пені заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 17.07.2023 року № USE-13.3-6417 та запереченнях від 31.07.2023 року № USE-13.3-6801, та просив суд зменшити розмір цієї штрафної санкції на 90 %.

У судовому засіданні 13.09.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_5 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (замовник) та Компанією (виконавець) було укладено державний контракт на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - Контракт), за умовами якого виконавець зобов`язався поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства товари, зазначені в специфікації товару (Додаток 1 до Контракту), що постачається з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти їх та оплатити такі товари.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток наведених юридичних осіб.

Згідно з пунктом 1.2 Контракту підставою для його укладення є введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 та від 14.03.2022 року № 133/2022, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 169 та від 20.03.2022 року № 335, "План закупівель озброєння, військової та спеціальної техніки, ракет, та боєприпасів на воєнний стан для забезпечення першочергових потреб" від 05.03.2022 року № 3242/з, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_1.

За умовами пункту 2.1 Контракту (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) орієнтовна вартість товарів на момент укладення Контракту без урахування податку на додану вартість становить 320 777 000,00 грн. Податок на додану вартість становить 0,00 грн. Вартість товару встановлено на підставі листів виконавця від 12.04.2022 року № USE-54-1204.3 та від 14.04.2022 року № USE-54-1304.2.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару протягом 15 банківських днів після пред`явлення виконавцем рахунку на оплату товару та документів, зазначених у пункті 2.5 Контракту (пункт 2.3 Контракту).

Відповідно до пункту 2.6 Контракту замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 97 % від орієнтовної вартості продукції за Контрактом на строк не більше, як дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Умовами пункту 3.1 Контракту передбачено, що товар поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки). Вантажоодержувач визначається замовником додатково.

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за Контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з продукцією, у місці поставки. Продукція передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікату якості та сертифікату походження (пункт 3.2 Контракту).

Відповідно до пункту 3.4 вищенаведеного правочину датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформленій митним органом.

Згідно з пунктом 4.1 Контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами Контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з пунктом 2.5 Контракту.

Судом встановлено, що у специфікації до Контракту сторони погодили поставку товару в кількості 6 500 одиниць загальною орієнтовною вартістю 320 777 000,00 грн. у строк до 27.04.2022 року.

Слід зазначити, що додатковою угодою від 23.05.2022 року № 1 сторони у тексті Контракту замінили слово "продукція" словом "товар" у відповідних відмінках у однині і множині, а також виклали пункти 2.1 та 2.2 Контракту у новій редакції.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання (пункт 10.1 Контракту).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Контракту ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з платіжним дорученням від 21.04.2022 року № 403/1/121 сплатило на розрахунковий рахунок Компанії грошові кошти у розмірі 311 153 000,00 грн., що становить 97 % загальної вартості погодженого сторонами товару). Решта вартості товару в сумі 9 624 000,00 грн. була оплачена замовником платіжним дорученням від 18.11.2022 року № 403/1/754.

Про належне виконання позивачем умов Контракту свідчить також відсутність з боку Компанії претензій та повідомлень про порушення ІНФОРМАЦІЯ_1 своїх грошових зобов`язань за цим правочином.

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе за спірним Контрактом обов`язок щодо вчасної поставки передбаченого цією угодою товару в установлений специфікацією строк виконав неналежним чином, поставивши позивачу 23.04.2022 року товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_6., 24.04.2022 року - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_7 за пунктом 1 специфікації та ІНФОРМАЦІЯ_8 за пунктом 2 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_9., 27.04.2022 року - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_11., 29.04.2022 року (поза межами передбаченого специфікацією строку з простроченням поставки на 1 день) - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_13., 30.04.2022 року (поза межами передбаченого специфікацією строку з простроченням поставки на 2 дні) - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_6., 03.05.2022 року (поза межами передбаченого специфікацією строку з простроченням поставки на 5 днів) - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_16., 07.05.2022 року (поза межами передбаченого специфікацією строку з простроченням поставки на 9 днів) - товар у кількості ІНФОРМАЦІЯ_15 за пунктом 1 специфікації на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_16.

Означені обставини підтверджуються, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями відповідних митних декларацій, актів приймання-передачі продукції за Контрактом, видаткових накладних, повідомлень-підтверджень отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених ІНФОРМАЦІЯ_1 в централізованому порядку, а також не заперечувалися та визнавалися сторонами під час розгляду справи.

Листами від 07.05.2022 року № 403/3/2305 та від 08.09.2022 року № 403/2/2/7208 ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталося до Компанії з претензіями про сплату пені, нарахованої внаслідок несвоєчасної поставки товару за Контрактом.

Зважаючи на прострочення Компанією поставки частини погодженого сторонами товару, а також враховуючи залишення відповідачем вищенаведених претензій ІНФОРМАЦІЯ_1 без задоволення, позивач нарахував пеню в загальному розмірі 313 662,00 грн. та звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача означеної суми цієї штрафної санкції у примусовому порядку.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Контракту, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару в строк, визначений за домовленістю сторін та вказаний у специфікації до Контракту, а прострочення виконання цього зобов`язання за кожною з поставок склало від 1 до 9 календарних днів.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого укладеним між сторонами Контрактом товару, позивач просив суд стягнути з Компанії 313 662,00 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну поставку товару за кожною з 4 спірних поставок у період з 28.04.2022 року по 06.05.2022 року включно на відповідну вартість товару, поставка якого була прострочена.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід також зазначити, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов`язання.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 903/545/17 від 11.05.2018.

Судом встановлено, що позивач відноситься до суб`єктів господарювання, які належать до державного сектора економіки, і виконання його грошових зобов`язань фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Зі змісту положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що остання носить диспозитивний характер, оскільки передбачає можливість встановлення сторонами розміру пені безпосередньо в укладеному між ними договорі.

У пункті 7.2 Контракту сторони погодили, що за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені Контрактом строки поставки.

Посилання відповідача на підписання ним ІНФОРМАЦІЯ_18 зовнішньоекономічного контракту ІНФОРМАЦІЯ_17 з іноземними постачальниками для закупівлі необхідного товару, передбаченого укладеним з позивачем Контрактом, а також на повне виконання ним обов`язку з поставки погодженого сторонами товару за Контрактом у запропоновані Компанією позивачу в комерційній пропозиції строки (протягом 14 днів з дня отримання дозволів, необхідних для міжнародної передачі товару), за виключенням 224 одиниць, які поставлені із простроченням на 2 дні, не свідчать про необґрунтованість позову ІНФОРМАЦІЯ_1 та не підтверджують відсутність правових підстав для його задоволення, оскільки кінцевий строк поставки спірного товару - до 27.04.2022 року, був передбачений та погоджений обома контрагентами саме у специфікації до Контракту, яка є його невід`ємною частиною. Разом із тим, відповідач не долучив до матеріалів справи відповідного зовнішньоекономічного контракту ІНФОРМАЦІЯ_17, який, за твердженням Компанії, був укладений ІНФОРМАЦІЯ_18 з метою виконання Контракту, підписаного між сторонами у справі лише ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто пізніше самого зовнішньоекономічного контракту ІНФОРМАЦІЯ_17.

Оскільки нарахована позивачем сума пені у розмірі 313 662,00 грн. є арифметично правильною та відповідає приписам чинного законодавства і умовам Контракту, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Компанії цієї штрафної санкції у вищенаведеному розмірі.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявленої до стягнення суми пені надано суду не було, як і не наведено обґрунтованих доводів щодо арифметичних дефектів виконаного позивачем розрахунку.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження вчасної поставки товару за Контрактом чи добровільного погашення заявленої до стягнення суми пені.

Разом із тим, як було зазначено вище, у відзиві на позов Компанія на підставі статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України просила суд зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми пені на 90 %.

З огляду на викладене, суд зазначає таке.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

За частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Мотивуючи клопотання про зменшення пені, відповідач посилався, зокрема, на те, що після введення на території України правового режиму воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 року № 237 Компанію було виключено зі складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та передано до сфери управління ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, з точки зору адміністративно-розпорядчого правовідношення, взаємовідносини між позивачем і відповідачем з 09.03.2022 року є відносинами прямого управління (зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1) і підпорядкування (зі сторони Компанії), в яких позивач, як орган управління, повністю координує роботу відповідача (призначає та звільняє керівника, визначає завдання та строки їх виконання тощо).

У таких умовах господарська діяльність відповідача при укладанні договорів з позивачем на постачання товарів оборонного призначення є залежною від останнього, зокрема, і при визначенні строків виконання таких правочинів.

Тобто, при укладенні Контракту з позивачем відповідач, як підпорядкований ІНФОРМАЦІЯ_1 суб`єкт, діє в умовах відсутності свободи договору та свободи підприємницької діяльності, що не узгоджується з положенням частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Крім того, судом враховано повне виконання Компанією своїх зобов`язань за Контрактом у надзвичайно стислі строки, а також допущення при цьому незначного прострочення поставки товарів (від 1 до 9 календарних днів), що, за фактичних обставин цієї справи, об`єктивно свідчить про добросовісність відповідача.

Судом також враховано посилання Компанії на те, що вона бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів військового призначення, у тому числі, для ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення потреб військових формувань.

Разом із тим, відповідно до звіту про фінансові результати за 2022 рік чистий прибуток відповідача за 2022 порівняно з 2021 роком суттєво зменшився. При цьому, вказана тенденція збереглась і у 2023 році.

Судом також взято до уваги й те, що стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі (з урахуванням встановленої під час розгляду цієї справи наявності у провадженні судів значної кількості аналогічних справ про стягнення з Компанії на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафних санкцій за порушення строків поставки товарів за іншими контрактами) може призвести до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, а також порушення інтересів держави у сфері обороноздатності, що в даний час є пріоритетним та вкрай важливим питанням для державного суверенітету та територіальної цілісності України.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, стягнення з Компанії заявленої суми пені у повному обсязі може призвести до невиправданих негативних наслідків як для відповідача як суб`єкта господарської діяльності, так і для інтересів держави вцілому.

З огляду на вищевказані обставини та з урахуванням інтересів обох сторін, враховуючи статус та специфіку діяльності позивача та відповідача під час дії воєнного стану, зважаючи на незначне прострочення виконавцем поставки погодженого контрагентами товару за Контрактом, суд дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50 %. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків.

Відтак, стягненню з Компанії на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає 156 831,00 грн. пені, тоді як у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача решти нарахованої суми цієї штрафної санкції у розмірі 156 831,00 грн. слід відмовити.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі (без урахування зменшення судом неустойки).

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 156 831 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот тридцять одну) грн. 00 коп. пені, а також 4 704 (чотири тисячі сімсот чотири) грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.09.2023 року.

Суддя В.С. Ломака