РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2023 року м. Чернігів справа № 927/399/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Репех О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури (17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. 1-го Травня, 50-а () в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради Чернігівської області 17200, смт. Талалаївка Прилуцького району Чернігівської області, вул. Центральна 3 ()
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» 14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68 ()
про стягнення 135 747 грн 56 коп.

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Антоненко Л.А. - адвокат, дов. від 01.09.2023 № 01Др-9-0923

В підготовчому засіданні прийняв участь прокурор Чернігівської обласної прокуратури Ходико О.Є.

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2023 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про стягнення 135 747,56 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.03.2023 (суддя Ю.В.Федоренко) постановлено:

прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження;

підготовче засідання призначити на 19 квітня 2023 року;

запропонувати відповідачу на підставі ст. 165 Господарського процесуального кодексу України надати відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своєї позиції не пізніше 15 календарних днів з дня отримання вказаної ухвали, надіславши одночасно копію відзиву з доказами позивачу, а докази направлення надати суду до початку підготовчого засідання;

встановити прокурору та позивачу згідно із ст. 166 Господарського процесуального кодексу України п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позов для подання до суду та іншим учасникам справи відповіді на відзив та доданих до нього документів;

встановити відповідачу триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та іншим учасникам справи заперечень з доданими до них документами.

12.04.2023, у встановлений судом процесуальний строк (зданий для відправки до відділення поштового зв`язку 10.04.2023), до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 10.04.2023 № юр-229 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти доводів прокурора, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, а викладені в позові твердження - такими, що не відповідають нормам діючого законодавства України та дійсним обставинам справи.

17.04.2023, у встановлений судом процесуальний строк (з урахуванням правил обчислення процесуальних строків), на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь від 14.04.2023 № 54-75-2642ВИХ-23 прокурора на відзив, зі змісту якої вбачається, що прокурор вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не спростовують викладені в позовній заяві обставин.

В підготовчому засіданні 19.04.2023 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання на 13.06.2023.

24.04.2023 до Господарського суду Чернігівської області надійшли заперечення від 19.04.2023 № юр-243, якими відповідач зауважив, що з доводами прокурора не погоджується з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Згідно доданих до заперечень документів, відповідь на відзив отримана відповідачем 17.04.2023 (вх. № СК-1152-14701-0423); як наслідок - заперечення є такими, що подані товариством у встановлений судом строк (здані для відправки до відділення поштового зв`язку 20.04.2023).

12.06.2023 на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 12.06.2023 № юр-498 відповідача про зупинення провадження у справі, якою відповідач просить зупинити провадження у даній справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду по справі № 905/1907/21.

14.06.2023 на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшли заперечення від 13.06.2023 № 54-75-4004ВИХ-23 прокурора на вказане вище клопотання відповідача.

На підставі розпорядження від 14.06.2023 № 02-01/82/23 керівника апарату Господарського суду Чернігівської області "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 927/399/23" був призначений повторний автоматичний розподіл справи № 927/399/23, внаслідок якого для її розгляду визначено суддю А.С.Сидоренка.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2023 постановлено:

прийняти до розгляду справу № 927/399/23 за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про стягнення 135 747 грн 56 коп.;

підготовче засідання призначити на 12 липня 2023 року;

повідомити позивача про призначення судового засідання, а також про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказана вище ухвала суду від 19.06.2023 була направлена Талалаївській селищній раді Чернігівської області на її офіційну електронну адресу (адресу електронної пошти, вказану ним в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена до електронного кабінету 19.06.2023 20:34.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 19.06.2023 є такою, що отримана позивачем 20.06.2023.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 12.07.2023 підготовчому засіданні орган місцевого самоврядування не скористався.

В підготовчому засіданні 12.07.2023 повноважним представником відповідача заявлено усне клопотання про залишення без розгляду вищевказаного клопотання про зупинення провадження у справі як такого, що на сьогоднішній день втратило свою актуальність.

Враховуючи заявлення відповідачем клопотання про залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі до початку його розгляду по суті, суд вважає за можливе залишити його без розгляду, про що в підготовчому засіданні 12.07.2023 постановлено протокольну ухвалу.

В підготовчому засіданні 12.07.2023, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді; як наслідок - суд постановив протокольну ухвалу про залишення без задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02 серпня 2023 року; викликано для участі в судовому засіданні представника Талалаївської селищної ради Чернігівської області в якості позивача з одночасним повідомленням останнього про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказана вище ухвала суду від 12.07.2023 була направлена Талалаївській селищній раді Чернігівської області на її офіційну електронну адресу (адресу електронної пошти, вказану ним в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена до електронного кабінету 12.07.2023 18:35.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.07.2023 є такою, що отримана позивачем 13.07.2023.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 02.08.2023 судовому засіданні орган місцевого самоврядування не скористався.

В судовому засіданні 02.08.2023 оголошено перерву до 06.09.2023.

Ухвалою від 02.08.2023 суд повідомив позивача - Талалаївську селищну раду Чернігівської області про призначення судового засідання на 06.09.2023.

В судовому засіданні 06.09.2023, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Талалаївською селищною радою 21.11.2019 на веб-порталі публічних закупівель «Рrоzоrrо» розміщено оголошення (ідентифікатор закупівлі № UА-2019-11-21-002018-b) про проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу обсягом 220000 куб. м. за бюджетні кошти очікуваною вартістю 3 168 000,00 грн. з ПДВ.

У відкритих торгах взяли участь 4 учасники, які надали наступні пропозиції:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» з ціновою пропозицією 1 225 400,00 грн. з ПДВ та остаточною пропозицією 1 225 400,00 грн з ПДВ;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІПВГАЗ ЗБУТ» з ціновою пропозицією 1 603 800,00 грн. з ПДВ та остаточною пропозицією 1 430 000,00 грн з ПДВ;

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» з ціновою пропозицією 1 496 000,00 грн. з ПДВ та остаточною пропозицією 1 496 000,00 грн з ПДВ.

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «АС» з ціновою пропозицією 1 597 200,00 грн. з ПДВ та остаточною пропозицією 1 597 200,00 грн з ПДВ.

За результатами процедури відкритих торгів на закупівлю природного газу для забезпечення потреб Талалаївської селищної ради у 2020 році, переможцем було визнано TOB «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ», яким запропоновано цінову пропозицію - 1 430 000,00 грн. грн з ПДВ.

28.01.2020 між ТОВ "Чернігівгаз Збут" (Постачальник) та Талалаївською селищною радою (Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41FB147-514-20 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу, що є бюджетною організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 - Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором, з урахуванням послуг, передбачених Кодексом газотранспортної системи.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 220 000,00 куб. м (п.1.2 Договору).

Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 50 000 м3, лютий - 50 000 м3, березень - 30 000 м3, квітень - 10 000 м3, травень - вересень - 0 м3, жовтень - 10 000 м3, листопад - 30 000 м3, грудень - 40 000 м3 (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору від 28.01.2020 ціна 1 куб. метру газу становить 6,31137 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності за 1 м3 - 0,18863 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Разом до сплати за 1 м3 - 6,50 грн, в т.ч. ПДВ - 20 %.

Загальна сума Договору складає 1 430 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% (п. 3.3 Договору).

Ціна, зазначена в п. 3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.4 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газовою доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Чернігівгаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01 лютого 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками Сторін шляхом укладання додаткової угоди. Будь-які зміни, доповнення та додатки до цього Договору, внесені належним чином, є його невід`ємними частинами (п. 11.5, 11.6 Договору).

Відповідно до п. 11.7 Договору істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому Договорі.

Надалі за ініціативою TOB «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» укладено ряд додаткових угод до Договору від 28.01.2020 №41FB147-514-20 в частині зміни ціни за одиницю товару та відповідно зміни обсягів постачання природного газу, зокрема:

1) додатковою угодою від 21.02.2020 збільшено ціну з 01.02.2020 за 1 куб.м. газу - до 7,15 грн. (з ПДВ) або + 10,00 % від ціни за результатами торгів, загальний обсяг постачання газу зменшено до 200 264,23 куб.м., сума договору становить 1 429 999,99 грн. з ПДВ;

2) додатковою угодою від 24.06.2020 з 01.06.2020 визначену у договорі ціну було знижено до 6,435 грн. (з ПДВ) за 1 куб.м. газу. Обсяг постачання газу визначено у 200 264,23 куб.м.;

3) додатковою угодою від 30.11.2020 збільшено ціну з 01.11.2020 за 1 куб.м. газу - до 7,07786 грн. (з ПДВ) або + 9,99 % від ціни за попередньою додатковою угодою, загальний обсяг постачання газу зменшено до 186618,89 куб.м.;

4) додатковою угодою від 30.11.2020 збільшено ціну з 01.11.2020 за 1 куб.м. газу - до 7,78494 грн. (з ПДВ) або + 9,99 % від ціни за попередньою додатковою угодою, підписаної цього ж дня, загальний обсяг постачання газу зменшено до 174 213,20 куб.м.;

5) додатковою угодою від 15.12.2020 збільшено ціну з 01.12.2020 за 1 куб.м. газу - до 8,56266 грн. (з ПДВ) або + 9,99 % від ціни за попередньою додатковою угодою, загальний обсяг постачання газу зменшено до 165 261,44 куб.м.;

6) додатковою угодою від 28.12.2020 між TOB «Чернігівгаз збут» та Талалаївською селищною радою, дію договору від 28.01.2020 №41FB147-514-20 продовжено на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 році, в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в договорі. Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що решта умов договору залишається незмінною та обов`язковою для виконання Сторонами.

7) додатковою угодою від 28.01.2021 сторони визначили планові обсяги поставки на січень 2021 року в розмірі 30 861,43 куб.м. газу. Сума договору становить 264 255,93 грн. Виходячи з умов додаткової угоди вартість 1 куб м. газу становить 8,56266 грн. за 1 куб.м. газу.

8) додатковою угодою від 28.01.2021 збільшено ціну за продовженим договором від 28.01.2020 №41FB147-514-20 з 01.01.2021 за 1 куб.м. газу - до 9,41807 грн. (з ПДВ) або + 9,99 % від ціни за попередньою додатковою угодою. Обсяг постачання газу на січень 2021 року зменшено до 28 058,39 куб.м. Сума договору на 2021 рік становить 264 255,88 грн. з ПДВ.

Відтак реальна вартість 1 куб.м. газового палива по договору від 28.01.2020 № 41FB147-514-20 зросла з 6,50 грн. за 1 куб.м. газу, узгодженої за результатами торгів, до 9,41807 грн., а об`єм постачання газу у 2020 році-січні 2021 року зменшився на 57 541,6 куб.м. (- 22,94%).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.09.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021, визнано недійсною додаткову угоду без номера від 21.02.2020 до договору від 28.01.2020 №41FB147-514-20, а також присуджено до стягнення з TOB «Чернігівгаз Збут» надміру сплачені кошти у сумі 28 801,58 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.09.2021 факт незаконності додаткової угоди від 21.02.2020 підтверджено та стягнуто з TOB «Чернігівгаз Збут» на користь Талалаївської селищної ради суму переплачених коштів у розмірі 28 801,58 грн. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недійсність додаткової угоди від 21.02.2020 до Договору від 28.01.2020, укладеної між TOB «Чернігівгаз Збут» і Талалаївською селищною радою, з уточненням, що така додаткова угода є нікчемною згідно зі ст. ст. 36, 37 Закону України «Про публічні закупівлі», і відповідно не породжує жодних правових наслідків для сторін. ВС зазначає, що у даній справі визнання додаткової угоди до договору недійсною не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, і не потребує визнання його недійсним судом.

Верховний Суд скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.09.2020 у справі № 927/440/20 в частині визнання недійсною додаткової угоди від 21.02.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.01.2020 №41FB147-514-20 та у цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовив через зазначені вище підстави.

22.01.2021 TOB «Чернігівгаз збут» відшкодувало на рахунок Талалаївської селищної ради надміру сплачені кошти у сумі 28 801,58 грн.

Прокурор в позовній заяві вказує, що враховуючи, що внесення змін до договору від 28.01.2020 № 41FB147-514-20 про збільшення ціни за одиницю товару здійснено в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції до 19.04.2020), тобто без належного обґрунтування коливання цін на ринку, непропорційно та з перевищення допустимого законодавством 10% ліміту, що суперечить інтересам суспільства в особі територіальної громади Талалаївської ОТГ і держави, то укладені додаткові угоди від 30.11.2020 про підвищення ціни до 7,78494 грн., від 15.12.2020 про підвищення ціни до 8,56266 грн., від 28.01.2021 про підвищення ціни до 9,41807 грн., є нікчемними в силу ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі». Нікчемність додаткових угод від 30.11.2020, 15.12.2020, 28.01.2021 до договору поставки природного газу від 28.01.2020 означає, що зобов`язання сторін регулюються договором, а отримана відповідачем оплата в сумі 135 747,56 грн. за непоставлений товар підлягає стягненню на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Прокурором у позовній заяві зазначено, що необхідність звернення з цим позовом зумовлена потребою захистити інтереси держави у зв`язку із нездійсненням відповідних повноважень Талалаївською селищною радою до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами. Прокурор вважає, що укладання додаткової угоди з порушенням вимог законодавства свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурором подано позов в особі Талалаївської селищної ради Чернігівської області, в зв`язку з невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, віднесено фінансування видатків з місцевого бюджету в установленому законом порядку (п. 4 частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування).

Матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Зазначені прокурором у позові порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" завдають шкоди територіальній громаді в вигляді незаконних витрат бюджетних коштів, унеможливлюють їх раціональне та ефективне використання і здатне спричинити істотну шкоду інтересам територіальної громади.

Талалаївська селищна рада як орган місцевого самоврядування, є розпорядником бюджетних коштів у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України, що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, водночас, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави в бюджетній сфері.

Талалаївська селищна рада, укладаючи спірні додаткові угоди до договору про закупівлю, сприяла порушенню інтересів територіальної громади. Тобто селищна рада є органом, до компетенції якого віднесені повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів, при цьому, неналежно їх реалізує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п. 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").

Прокурор звертався до Талалаївської селищної ради листом від 08.02.2023 №54-75-892вих-23 про надання інформації щодо проведення процедури закупівлі та укладення спірних додаткових угод до Договору. Зокрема, прокурор просив повідомити чи зверталася Талалаївська селищна рада з позовом до суду про визнання додаткових угод недійсними та стягнення надміру сплачених коштів та чи планує подання такого позову.

Талалаївська селищна рада, на звернення прокурора, листом №230 від 13.02.2023 повідомила, що не зверталася до суду з позовом про визнання додаткових угод недійсними та стягнення надміру сплачених коштів і подання такого позову не планується.

Талалаївською селищною радою підтверджено нездійснення жодних заходів, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом.

Суд вважає, що такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі, оскільки Талалаївська селищна рада є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів за законодавством України.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету за законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства в сфері публічних закупівель, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останній самостійно не захистив інтереси держави в суді.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради до ТОВ "Енера Чернігів" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Талалаївської селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Також судом враховано, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Згідно з п. 5 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі", який був чинний до вступу в дію нової редакції Закону від 19.04.2020 (далі - попередня редакція), договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті. що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції передбачено, що тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до пункту 1, 2 ч. 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Частиною 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у редакції, чинній з 19.04.2020 (далі - нова редакція) встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №759/2328/16-ц, від 12.05.2020 у справі №917/84/19 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону.

Як встановив суд, позивач та відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів, а на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції.

Так, річний плановий обсяг постачання газу - до 220 000,00 куб. м (п.1.2 Договору), планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 50 000 м3, лютий - 50 000 м3, березень - 30 000 м3, квітень - 10 000 м3, травень - вересень - 0 м3, жовтень - 10 000 м3, листопад - 30 000 м3, грудень - 40 000 м3 (п. 1.3 Договору). Згідно з п. 3.2 Договору від 28.01.2020 ціна 1 куб. метру газу становить 6,31137 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності за 1 м3 - 0,18863 грн, в т.ч. ПДВ - 20%. Разом до сплати за 1 м3 - 6,50 грн, в т.ч. ПДВ - 20 %. Загальна сума Договору складає 1 430 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% (п. 3.3 Договору).

Водночас згідно з Додатковими угодами від 30.11.2020, від 15.12.2020, від 28.01.2021 було змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за товар з 6,050 грн за 1 куб.м газу грн до 9,41807 грн, а об`єм постачання газу зменшився на 57541,6 куб.м (-22,94%). Фактично ціна за 1000 м3 збільшилася на 33,06%, порівняно з погодженою під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни газу на ринку, на підтвердження якого (коливання) відповідачем було надано інформаційну довідку ДП "Держзовнішінформ" №122/193 від 04.11.2020 та цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №1522/20 від 27.11.2020, №1555/20 від 01.12.2020, №62/21 від 14.01.2021.

Законом України "Про публічні закупівлі" (як у попередній редакції, так і у новій редакції) не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

В обґрунтування свого права на підписання Додаткових угод та збільшення ціни на одиницю товару відповідач посилається на документально підтверджений факт коливання ціни товару на ринку протягом дії Договору. За доводами відповідача, сторони правомірно вносили зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару, але не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, при тому, що такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в Договорі.

Відповідно до інформаційної довідки ДП "Держзовнішінформ" №122/193 від 04.11.2020 коливання середньозваженої ціни на природний газ визначено на підставі даних ресурсу жовтня 2020 року - 5983,81 грн/1000 м3 та листопада 2020 року - 6618,83 грн/1000 м3, за інформацієюТБ "Українська енергетична біржа" станом на 02.11.2020.

У ціновій довідці Харківської торгово-промислової палати №1522/20 від 27.11.2020 коливання середньозваженої ціни на природний газ визначено на підставі даних ресурсу жовтня 2020 року (станом на 01.10.2020) - 5465,55 грн/1000 м3 та листопада 2020 року (станом на 02.11.2020) - 6618,83 грн/1000 м3.

У ціновій довідці Харківської торгово-промислової палати №1555/20 від 01.12.2020 коливання середньозваженої ціни на природний газ визначено на підставі даних ресурсу жовтня 2020 року (станом на 01.10.2020) - 5465,55 грн/1000 м3 та листопада 2020 року (станом на 04.11.2020) - 6597,53 грн/1000 м3.

У ціновій довідці Харківської торгово-промислової палати №62/21 від 14.01.2021 коливання середньозваженої ціни на природний газ визначено на підставі даних ресурсу грудня 2020 року (станом на 31.12.2020) - 6329,75 грн/1000 м3 та січня 2021 року (станом на 13.01.2021) - 7924,07 грн/1000 м3.

При цьому у вказаних довідках, зокрема, зазначено, що вони носять фактографічно-інформаційний характер і не враховують умов договорів та контрактів.

Надані відповідачем інформаційні та цінові довідки є документами довідково-інформаційного характеру (фактографічно-інформаційними як вказано в примітці до цих документів), що демонструють діапазон цін на природний газ на відповідний місяць в залежності від умов та обсягу постачання, що склались для різних постачальників на внутрішньому ринку.

При цьому жоден з перерахованих документів не містить будь-якої інформації саме про факт коливання цін на природний газ у порівняні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а тому ці довідки не можуть бути об`єктивним підтвердженням коливання ціни природного газу на ринку.

Таким чином, суд доходить висновку, що спірні додаткові угоди укладені за відсутності підтвердження факту коливання ціни на газ за певні періоди дії Договору.

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України "Про публічні закупівлі" підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Крім того, суд вважає, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Також не містять матеріали справи жодних доказів, що Постачальник (відповідач) у розглядуваний період застосування спірних додаткових угод дійсно змушений був придбавати природний газ для його подальшої переді Споживачу на виконання обов`язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних цінових довідках та додаткових угодах.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Талалаївська селищна рада, яка мала беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписало спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1000 куб. м газу збільшилась, а обсяг поставки газу за Договором зменшився.

Прокурор, посилаючись на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції, ст. 36, 37 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, вважає, що Додаткові угоди від 30.11.2020, 15.12.2020, від 28.01.2021 є нікчемними в силу закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону, якою, зокрема, передбачено можливість зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Тобто угоди, укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, в силу ст. 37 указаного Закону є нікчемними.

Втім, 19.04.2020 вступила в дію нова редакція Закону України "Про публічні закупівлі", в якій унормовано обставини нікчемності договору.

Так, відповідно до статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції договір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Частиною 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

У частині 5 вказаної статті Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції унормовано можливість збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Аналіз змісту спірних додаткових угод свідчить про те, що хоча ці угоди й не містять прямого посилання на норму ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", однак сторони укладали їх з метою зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% з обґрунтуванням коливання ціни такого товару на ринку, при цьому не збільшуючи суму закупівлі визначену в договорі. Тобто правовою підставою для їх укладення були не норми п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, а норми п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону у новій редакції.

Водночас статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції, якою встановлено підстави нікчемності договору про закупівлю, не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції.

Вказане свідчить про те, що у новій редакції Закону України "Про публічні закупівлі" порушення ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не є законодавчо встановленою підставою нікчемності правочину.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/1058/21.

Оскільки спірні додаткові угоди були укладені під час дії Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції, тому положення саме цієї редакції закону підлягають застосуванню при визначенні підстав нікчемності зазначених додаткових угод.

При цьому суд відхиляє доводи прокурора з посиланням на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції, щодо поширення дії ст. 36, 37 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції на усі додаткові угоди, якими вносились зміни до Договору, зважаючи на те, що цей Договір був укладений до введення в дію нової редакції вказаного закону, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про публічні закупівлі" у новій редакції договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені, а зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Тобто положення цього пункту передбачають застосування попередньої редакції Закону України "Про публічні закупівлі" лише щодо порядку та умов внесення змін до Договору про закупівлю, проте не визначають поширення дії цієї редакції, зокрема, щодо визначення підстав нікчемності додаткових угод, укладених до договору.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що Додаткові угоди від 30.11.2020, від 15.12.2020, від 28.01.2021 не є нікчемними, оскільки на момент їх укладення Законом України "Про публічні закупівлі" у новій редакції недійсність таких угод встановлена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 2).

Прокурор просить застосувати наслідки недійсності Додаткових угод шляхом стягнення з відповідача на користь позивача надлишково сплачених коштів за поставлений газ у розмірі 135747,56 грн.

Разом з тим, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Вимоги про визнання цих додаткових угод недійсними прокурором не заявлялись. Крім того, суд дійшов висновку, що вказані додаткові угоди не є нікчемними.

У статті 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позивачем (прокурором) вимог та не може самостійно змінювати предмет позову, а прокурор не заявляв вимог щодо визнання Додаткових угод від 30.11.2020, від 15.12.2020, від 28.01.2021 недійсними, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування наслідків недійсності цих правочинів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача надлишково сплачених коштів за поставлений газ у розмірі 135747,56 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені прокурором, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про стягнення 135 747 грн 56 коп. залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2023.

Суддя А.С.Сидоренко