РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2023 року м. Чернігів справа № 927/877/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Репех О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви за позовом заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури (16600, м. Ніжин Чернігівської області, вул. Овдіївська, 2 ()) в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 7 ()) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації 14000, м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 70 ()
до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 16453, с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області, вул. Незалежності, 33 ()
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою

за участі представників сторін:

від позивача: Лозицька Я.А. (в порядку самопредставництва)

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

В підготовчому засіданні прийняв участь прокурор Чернігівської обласної прокуратури Князев Д.В. (посв. від 01.03.2023 № 074042).

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2023 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, якою прокурор просив:

1) усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096 шляхом:

скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, що була здійснена 25.06.2021 відділом у Борзнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

скасування державної реєстрації прав індексний номер № 59079244 від 03.07.2021, номер запису про право власності № 42800189 з одночасним припинення за Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області (код 04414885) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності на земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208;

2) зобов`язати Плисківську сульську раду Ніжинського району Чернігівської області (код 04414885) повернути земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096 державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.07.2023:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

залучено Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації;

призначено розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 01 серпня 2023 року;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановлено процесуальний строк для подання третьою особою письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

викликано для участі в судовому засіданні представника Чернігівської обласної державної адміністрації в якості позивача з одночасним повідомленням останнього про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;

викликано для участі в судовому засіданні представника Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в якості відповідача з одночасним повідомленням останнього про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;

викликано для участі в судовому засіданні представника Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача з одночасним повідомленням останньої про те, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

Сторони та третя особа належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення призначеного на 01.08.2023 підготовчого засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 654, 646 та 514, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористались.

11.07.2023 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області подана заява від 05.07.2023 № 532 про визнання позову.

31.07.2023 до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 31.07.2023 № 05-07/13306-вих позивача про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Процесуальним правом на подання письмових пояснень щодо позову третя особа не скористалась.

Ухвалою від 01.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; призначено підготовче засідання на 07 вересня 2023 року, повідомлено позивача, відповідача, третю особу про призначення судового засідання.

28.08.2023 від Ніжинської окружної прокуратури надійшла заява №52-75-5939вих23 від 15.08.2023 про зміну предмету позову, в якій прокурор виклав резолютивну частину позовної заяви наступним чином:

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096:

- скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, яка здійснена 25.06.2021 відділом у Борзнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; з одночасним припиненням права комунальної власності Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096;

- скасування державної реєстрації прав індексний номер №59079244 від 03.07.2021, номер запису про право власності №42800189 Плисківської сільської ради на земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

06.09.2023 від третьої особи надійшла заява №15-2111/8 від 06.09.2023 про розгляд справи без участі її представника. У заяві третя особа також зазначила, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання та вказала, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд прийняв подану прокурором заяву про зміну предмета позову, спір вирішується з її урахуванням. В той же час, присутній в підготовчому засідання прокурор вказав, що позовна вимоги про зобов`язання Плисківську сульську раду Ніжинського району Чернігівської області повернути земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096 державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, залишається ним без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічне положення зазначено у ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб та вчинене уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

У підготовчому засіданні 07.09.2023 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2022 у справі №927/1206/21 позовні вимоги Керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Івангородське", про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, визнання недійсним договорів оренди, задоволено повністю, а саме ухвалено:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" у частині передачі у власність Плисківської сільської ради земельної ділянки площею 34,8071 га кадастровий номер :02:000:2138.

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер 45416082 від 07.02.2019, номер запису про право власності 59104963 та припинити за Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 34,8071 га кадастровий номер :02:000:2138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4036 га з кадастровим номером :02:002:0096 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івангородське";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4035 га з кадастровим номером :02:002:0097 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івангородське".

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним вище рішенням господарського суду встановлено, що на земельній ділянці площею 34,8071 га кадастровий номер :02:000:2138 знаходяться об`єкти культурної спадщини, пам`ятки археології: поселення "Рудка-2", ІІІ-V ст. н.е. та курган із групи курганів-І, ІІ-І тис. до н.е., взяті на державний облік згідно рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, на підставі положень діючого на той час законодавства і земельна ділянка площею 34,8071га кадастровий номер :02:000:2138 протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності.

Натомість, за наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18-сг "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" відповідно до вимог статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження КМУ від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45, Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області Плисківській сільській раді Борзнянського району Чернігівської області передано в комунальну власність Плисківської сільської ОТГ земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4420,1648га, в тому числі земельну ділянку площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, яка розташована за межами населених пунктів на території Плисківської сільської ОТГ Борзнянського району Чернігівської області, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок (п.40) до цього наказу.

При цьому, в акті приймання - передачі земельних ділянок до указаного наказу (п.40) зазначено, що земельна ділянка площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, віднесена до земель сільськогосподарського призначення та не має жодних обтяжень речових прав та обмежень у її використанні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (сформована 17.08.2021 за №270754243), 06.02.2019, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.12.2018 та наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 №25-10008/14-18сг зареєстровано право комунальної власності Плисківської сільської ради на земельну ділянку площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138.

Згідно рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (9 сесія 8 скликання) від 08.06.2021 №219-9/VIII виконавчому органу Плисківської сільської ради надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 34,8071га, з кадастровим номером :02:000:2138, за цільовим призначення: для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на земельні ділянки площею 17,4036га та 17,4035га без зміни цільового призначення.

Виходячи із технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності Плисківської сільської ради для ведення фермерського господарства, площею 34,8071га, яка розташована на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, виготовленої ТОВ "Тандем Експерт" в 2021 році на замовлення Плисківської сільської ради, на земельних ділянок, площею 17,4035га та 17,4036га, утворених в результаті поділу земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138, встановлено обмеження у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини на площі 17,4035га та 17,4036га відповідно.

Згідно рішення Плисківської сільської ради від 25.06.2021 №225-10/VIII затверджено технічну документацію із землеустрою, розроблену ТОВ "Тандем Експерт" щодо поділу земельної ділянки площею 34,8071га, кадастровий номер :02:000:2138 на дві земельні ділянки площами по 17,4036га та 17,4035га, на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (яким у подальшому присвоєно кадастрові номери :02:002:0096 та :02:002:0097).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329319091 державним реєстратором Плисківської сільської ради Безручко С.А прийнято рішення індексний номер №59079244 від 03.07.2021 про державну реєстрацію за Плисківською сільською радою права комунальної власності на земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096 про що вчинено запис про право власності від 02.07.2021 №42800189, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329319637 державним реєстратором Плисківської сільської ради Безручко С.А прийнято рішення індексний номер №59079237 від 03.07.2021 про державну реєстрацію за Плисківською сільською радою права комунальної власності на земельну ділянку площею 17,4035 га кадастровий номер :02:002:0097 про що вчинено запис про право власності від 02.07.2021 №42800184, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208.

11.08.2021, на підставі указаного вище рішення Плисківської сільської ради (п.2) проведено земельні торги з продажу права оренди двох земельних ділянок площею 17,4036га, кадастровий номер :02:002:0096, та площею 17,4035га, кадастровий номер :02:002:0097, за результатами яких переможцем стало ТОВ "Івангородське".

11.08.2021, між Плисківською сільською радою та ТОВ "Івангородське" укладено договори оренди земельних ділянок, придбаних на земельних торгах (аукціоні), за умовами яких (пункти 3 та 22) останньому в оренду передано земельна ділянка площею 17,4036га, кадастровий номер :02:002:0096, та земельна ділянка площею 17,4035га, кадастровий номер :02:002:0097, на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, для ведення фермерського господарства. Склад угідь: рілля. Земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства.

При цьому, сторони в пунктах 35 та 41 указаних правочинів визначили, що на оренду ідентифікованих вище земельних ділянок встановлено обмеження у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (ЗУ "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ від 08.06.2000). На орендаря покладено обов`язок виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

29.10.2021, між ТОВ "Івангородське" та Відділом культури, сім`ї, молоді та спорту Ніжинської РДА укладено охоронні договори на пам`ятки культурної спадщини №1 та №2, за умовами яких ТОВ "Івангородське" взяло на себе зобов`язання щодо охорони пам`яток археології місцевого значення: кургану "групи курганів - І", ІІ-І тис. до н.е. (охоронний №3652-Чр), взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, наказ Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 28.08.2020 №287, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0097 (площею 17,4035га), та поселення "Рудка-2", ІІІ-V ст. н.е.. охоронний договір №3629-Чр, взятого на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 №66, наказ Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА від 28.08.2020 №287, частина якого розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0097 (площею 17,4035га), інша частина - на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0096 (площею 17,4036га) на території Плисківської сільської ради.

Згідно зі взятими застереженнями ТОВ "Івангородське" зобов`язалось використовувати пам`ятку археології місцевого значення - курган "Група курганів - І", ІІ-І тис. до н.е. та поселення "Рудка-2", ІІІ-V століття н.е., які розміщені на указаних вище земельних ділянках, виключно за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, не проводити будь-яких робіт по переміщенню ґрунту, що можуть зашкодити пам`ятці, проводити оранку поселення "Рудка-2", ІІІ-V століття н.е., на глибину не більше 0,2м.

Як вказує прокурор у поданій позовній заяві рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2022 у справі №927/1206/21 було виконано частково, а саме державним реєстратором 28.02.2023 припинено право державної реєстрації договору оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4036 га з кадастровим номером :02:0002:0002:0096 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івангородське».

Також, державним реєстратором 28.02.2023 припинено право державної реєстрації договору оренди земельної ділянки придбаної на земельних торгах (аукціоні) площею 17,4035 га з кадастровим номером :02:0002:0002:0097 від 11.08.2021, укладений між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івангородське».

В той же час, запис про право власності №59104963 та розділ щодо земельної ділянки площею 34,8071 га кадастровий номер :02:000:2138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, вже перенесені до невід`ємної архівної частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відтак, вчинення державним реєстратором дій щодо виключення таких відомостей з невід`ємної архівної частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, або припинення права власності щодо об`єктів, відомості про які перенесено до невід`ємної архівної частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є технічно неможливим.

У зв`язку з цим, з метою ефективного захисту порушених інтересів володільця земельної ділянки (держави) Ніжинська окружна прокуратура звернулася до суду з даною позовною заявою щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 17,4036 га з кадастровим номером :02:002:0096.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

Згідно із ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас вказаною нормою гарантовано захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуто у власність.

Тобто виправданість втручання у право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що у демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи "Delcourtv.Belgium", "Belletv.France"). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного відчуження земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська ОДА.

Наведена позиція підтверджується листом Міністерства культури та інформаційної політики від 04.10.2022 № 06/18/2548-22, на запит Чернігівської обласної прокуратури.

Листом від 04.04.2023 № 52-75-2447вих-23 Ніжинська окружна прокуратура повідомила Чернігівську ОДА про встановлення обставин перебування у комунальній власності земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташовані пам`ятки археології місцевого значення поселення «Рудка-2», III-V ст., охоронний № 3629-Чр, та курган із групи курганів-1, ІІ-І тир. до н. е., охоронний № 3652-Чр. У вказаному листі Ніжинська окружна прокуратура просила повідомити, чи вживалися заходи для захисту порушених інтересів держави щодо цих пам`яток та пов`язаних із ними земельними ділянками.

Згідно інформації наданої на лист прокуратури від 19.04.2023 №01-01-21/7407 Чернігівська ОДА повідомила, що в межах наданих їй повноважень вона не може здійснювати перевірку дій Плисківської сільської ради в частині проведения інвентаризації земель комунальної власності, до яких входить спірна земельна ділянка. Тому, облдержадміністрація не має підстав для вжиття будь-яких заходів.

Таким чином, Чернігівська ОДА як орган державної влади, уповноважений на захист інтересів держави у сфері використання спірної земельної ділянки, не здійснює захист таких інтересів.

Суд вважає, що такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства в сфері земельних відносин, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останній самостійно не захистив інтереси держави в суді.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА до Плисківської сільської ради Ніжинського району.

Ніжинською окружною прокуратурою на виконання вимог абз. 3 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду листом від 12.05.2023 №52-75-3384вих-23.

Згідно з п. 1 ч 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю територіальною громадою, яка протиправно його набула у комунальну власність, є перешкодою для реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент звернення прокурора до суду з позовом), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, у розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Відповідно до частини 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096 належить на праві комунальної власності Плисківській територіальній громаді.

Згідно з даними, які містяться у Державному земельному кадастрі, цільове призначення земельної ділянки - «для ведення фермерського господарства 01.02».

Тобто цільове призначення згаданої ділянки визначено як землі сільськогосподарського призначення: для ведення фермерського господарства (підрозділ 01.02 розділу 01 секції «А» Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за№ 1011/18306.

Відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянці пам`ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Згідно статті 3 Закону України «Про державний земельний кадастр» закріплено основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0096 у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей.

Визначені законом підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки не надають можливості усунути порушення прав позивача, яке виникло внаслідок встановлених судом обставин, оскільки у чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права.

Відтак, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивача є саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0096 (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №924/504/20 від 31.01.2023).

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Так, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В свою чергу, обов`язковість рішення суду, серед іншого закріплено в статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд зазначає, що спірні правовідносини, крім іншого, регулюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права держави, оскільки унеможливлює розпорядження вказаною земельною ділянкою, з огляду на що, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0096 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням речових прав територіальної громади в особі Плисківської сільської ради на ці ділянки, відомості про які містяться у Державному земельному кадастрі.

При цьому скасування реєстрації земельної ділянки з припиненням прав Плисківської сільської ради на них є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У практиці ЄСПЛ, зокрема у рішеннях у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, виокремлено три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Лише факт того, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається діл досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20.10.2011, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16.02.2017, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення ст. 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але й самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування ст. 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою набувача майна.

Слід наголосити, що з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України (ст. ст. 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти в галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

З огляду на наведене, а також ч. 4 ст. 84, ст. 122 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Перебування у комунальній власності земельної ділянки, на якій знаходиться пам`ятка археології, позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано положеннями Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-ІІІ.

Законом №1805-ІІІ закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною у статті 1 Закону №1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що археологічний об`єкт культурної спадщини це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЗК України землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

Отже, стосовно земель історико-культурного призначення установлено пріоритет права власності Українського народу, державної власності над приватною, тобто законно набути права комунальної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель державної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, у тому числі і відповідач - Плисківська сільська рада.

Повернення у власність держави спірної земельної ділянки має легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом землі.

Суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок у власність держави спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на землі історико- культурного призначення, недопущення зміни цільового призначення таких земель та їх передання у приватну власність.

Положеннями ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частинами 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних доказах, у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України, що визнані відповідачем, як наслідок, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з визнанням відповідачем позову, прокурору підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 4 026 грн.

Решта 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4 026 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 46, 123, 129, 130, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою задовольнити повністю.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, здійснену 25.06.2021 Відділом у Борзнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Припинити право комунальної власності Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (код 04414885) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096.

Скасувати державну реєстрацію прав індексний номер № 59079244 від 03.07.2021, номер запису про право власності № 42800189 Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Зобов`язати Плисківську сільську раду Ніжинського району Чернігівської області (16453, с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області, вул. Незалежності, 33; код 04414885) повернути державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 7; код 00022674) земельну ділянку площею 17,4036 га кадастровий номер :02:002:0096.

Стягнути з Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (16453, с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області, вул. Незалежності, 33; код 04414885) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9; код 02910114) 4 026 грн 00 коп. судового збору.

Повернути Чернігівській обласній прокуратурі (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9; код 02910114) з Державного бюджету України (Отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг мЧернігів/22030101, код 37972475, рахунок UA3025739, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)) 4 026 грн 00 коп. судового збору, сплаченого платіжною інструкцією № 1154 (внутрішній номер 273111440) від 08.05.2023.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2023.

Суддя А.С.Сидоренко