УХВАЛА

14 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/14847/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г. О., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання Шпорт В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Трофименко Т.Ю.

від 06.06.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду (у частині залишення без змін додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/14847/21 про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 11 500 грн витрат на професійну правничу допомогу)

у складі колегії суддів: Мальченко А.О., Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

від 31.05.2023

та на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мальченко А.О., Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

від 05.07.2023

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Каштан»

про визнання договору недійсним та стягнення 1 234 171,94 грн,

за участю представників:

від позивача: Комісар С. П.,

від відповідача: Золотопуп С.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваних судових рішень

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» про визнання договору недійсним та стягнення 1 234 171,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 510238 відповідач не мав ліцензії на відповідний вид господарської діяльності, тому цей договір має бути визнаний недійсним, а вартість отриманої відповідачем теплової енергії має бути відшкодована позивачу в сумі 1 234 171,94 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/14847/21 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 510238. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач не мав права виступати стороною договору, оскільки не мав права укладати договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №510238 від 24.10.2018.

Водночас, оскільки Житлово-будівельний кооператив «Каштан» як особа, яка не є споживачем та не одержувала безпосередньо надані послуги, не повинна відповідати за позовною вимогою про відшкодування їх вартості, тим більше за цінами, які існують на момент відшкодування.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі № 910/14847/21 клопотання Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати на професійну правничу допомогу розмірі 11500,00 грн. В іншій частині клопотання відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 в частині відмови у стягненні з Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 1 234 171,94 грн задоволено.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 в частині стягнення 11 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.

Апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 в частині стягнення 2 270,00 грн судового збору та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 в частині відмови у стягненні 11 500,00 грн відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/14847/21 в частині відмови у стягненні з Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 1 234 171,94 грн було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості та 18 512,58 грн судового збору за вказаною вимогою. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/14847/21 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі № 910/14847/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2023 касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» було задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №910/14847/21 скасовано, а справу № 910/14847/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/14847/21 залишено без змін. Поновлено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі № 910/14847/21.

Додатковою постановою від 05.07.2023 Північний апеляційний господарський суд заяву Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» про ухвалення додаткового рішення задовольнив. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги та із наданням правничої допомоги Житлово-будівельному кооперативу «Каштан» в сумі 64 065,17 грн, поклав на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Стягнув з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 41 565,17 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції при первісному апеляційному розгляді справи, 12 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді касаційної інстанції, 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції при повторному апеляційному розгляді справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у частині залишення без змін додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі № 910/14847/21 про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 11 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023, у якій просило їх скасувати, постановити нове рішення, яким усі судові витрати покласти на Житлово-будівельний кооператив «Каштан», як особу, внаслідок неправильних дій якої виник спір у цій справі.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень скаржником зазначено, що судом першої та апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме неправильно застосовано норми статті 118, 119, 129, 221 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про прийняття наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При цьому судами не враховано правові висновки щодо строків подання таких доказів, наведених у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 723/2537/20 та від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17.

Також зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України в сукупності з приписами частини п`ятої статті 19, частин третьої та четвертої статті 25 Закону України «Про теплопостачання», частини другої статті 61 Конституції України, пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України. Оскільки позивач, як теплопостачальна організація, не мав права відмовити відповідачу в укладенні договору, а спір виник саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідач 11.09.2023 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив у її задоволенні відмовити.

Одночасно відповідач заявив клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке обґрунтував тим, що копію касаційної скарги від позивача ним отримано лише 29.08.2023 на адвокатський запит. Правові підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на подання відзиву, відсутні, з огляду на приписи частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такий строку був встановлений судом.

Водночас Верховний Суд вважає за можливе з ініціативи суду продовжити відповідачу встановлений судом строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 11.09.2023, враховуючи наведені обставини, що зумовили його пропуск.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Предметом касаційного оскарження у цій справі є додаткове рішення місцевого господарського суду, постанова суду апеляційної інстанції та додаткова постанова суду апеляційної інстанції, згідно яких Житлово-будівельному кооперативу «Каштан» відшкодовано судові витрати, а саме: стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500,00 грн у суді першої інстанції, 41 565,17 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції при первісному апеляційному розгляді справи, 12 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді касаційної інстанції, 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції при повторному апеляційному розгляді справи.

У касаційній скарзі скаржник обґрунтував наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої, зокрема, у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 723/2537/20, оскільки висновки судів попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях у справі, в якій подано касаційну скаргу, наведеним Верховним Судом у цій постанові висновкам не суперечать та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень у справі № 910/14847/21.

Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 723/2537/20 зробив висновки щодо застосування конкретних норм процесуального права, а саме частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є ідентичною частині восьмій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з встановлених у цій обставин подання доказів витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, до суду апеляційної інстанції зі спливом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі, а саме: через 32 дні після постановлення ухвали Сьомим апеляційним адміністративним судом.

У справі № 910/14847/21 подібні обставини не встановлені. У цій справі відповідачем докази на підтвердження понесених ним судових витрат на правничу допомогу були надані з дотриманням п`ятиденного строку встановленого частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а тому наведені позивачем висновки у справі № 723/2537/20 не є релевантними для справи № 910/14847/21.

Щодо наведеної скаржником постанови Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17, то вона ухвалена за наслідком перегляду судами заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 на підставі пункту 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

У цій справі суди відмовили відповідачу у визнанні поважними причин пропуску строку та поновленні строку на подання заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі № 910/15481/17 за нововиявленими обставинами та залишили відповідну заяву без розгляду.

Строки подання стороною доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та умови, за яких виникає необхідність у вирішенні питання про поновлення цих строків, не досліджувались у справі № 910/15481/17, висновки з цього питання не формувалися.

Відповідно доводи позивача, що оскаржені ним рішення судів попередніх інстанцій у справі № 910/14847/21, постановленні без врахування висновків, викладених у справі № 910/15481/17, що є підставою для перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, свого підтвердження не знаходять.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у частині залишення без змін додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/14847/21 про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 11 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, та на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023, відкрите з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України в сукупності з приписами частини п`ятої статті 19, частин третьої та четвертої статті 25 Закону України «Про теплопостачання», частини другої статті 61 Конституції України, пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Висновок щодо застування наведеної норми викладено Верховним Судом, зокрема, в таких постановах.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 905/716/20).

Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Схожі правові висновки викладено також в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21, додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 916/376/19.

Отже, наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Приписи частини п`ятої статті 19, частин третьої та четвертої статті 25 Закону України «Про теплопостачання», частини другої статті 61 Конституції України, пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, з урахуванням яких, на думку позивача, має формуватись висновок про застосування частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, є нормами матеріального права та не регулюють питання здійснення розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частин першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

Перегляд справ у касаційному порядку залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником, і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскільки скаржником не визначено інших підстав для перегляду рішення суду апеляційної інстанції в цій частині, зокрема касаційна скарга не містить доводів щодо невідповідності висновків суду апеляційної інстанції наведеним вище висновкам Верховного Суду щодо застосування частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України чи доводів щодо необхідності відступити від наведених висновків, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Оскільки наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, наведена позивачем підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження, у зв`язку з чим касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею- доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, пунктами 4, 5 частини 1 статті 296, статтею 314 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 910/14847/21, відкрите за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у частині залишення без змін додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №910/14847/21 про стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» 11 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023, закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

О. Кролевець