РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2023Справа № 910/3477/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (вул. І. Федорова 32-А, м .Київ, 03038)

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" (вул. Володимирська, 69, м. Київ, 01033)

про стягнення 67 746,44 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення 83 718,73 грн. страхового відшкодування, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно- правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1210-00263 від 08.09.2021 року, в зв`язку чим на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність водія транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, державний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Інтер-Поліс», позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування в сумі 83 718,73 грн. в порядку суброгації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3477/23, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію по Полісу ЕР №21085709, а також витребувано у позивача належні та допустимі докази на підтвердження підстав керування водієм ОСОБА_1 автомобілем, застрахованим ТОВ «СК «УСГ», на дату ДТП; належним чином засвідчену копію заяви вигодонабувача на виплату страхового відшкодування.

Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року у справі № 910/3477/23 через відділ діловодства суду 03.04.2023 року від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла інформація № 9-03/10946 від 03.04.2023 року щодо Полісу ЕР №21085709, яка судом долучена до матеріалів справи.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 30.03.2023 року через відділ діловодства суду 10.04.2023 року від позивача супровідним листом від 05.04.2023 року надійшли витребувані судом документи, які судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу, через відділ діловодства суду 21.04.2023 року від відповідача надійшов відзив №15/ІНС.ЛОУ від 18.04.2023 року на позовну заяву, з доказами його надсилання на адресу позивача, в якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що згідно з наявними в матеріалах справи доказами (довідка Національної поліції України про ДТП, схема місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення) та постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2023 року у справі №756/6011/2022, застрахований позивачем за договором добровільного страхування автомобіль «Renault», державний номер НОМЕР_2 , під час настання 18.07.2022 року дорожньо-транспортної пригоди внаслідок дій страхувальника відповідача ОСОБА_2 зазнав пошкодження лише задньої частини автомобіля, в той час як з наданих позивачем документів вбачається, що позивач вказав до відшкодування всі пошкодження вказаного автомобіля, які були ним отримані під час спірної ДТП. Відтак, відповідачем надано свій контррозрахунок вартості відновлювального ремонту, до якого віднесено лише ті пошкодження автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , які пов`язані з діями страхувальника відповідача, та згідно з яким відшкодуванню підлягає сума 62 579,82 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про запланований розмір витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн., пов`язаних з розглядом даної справи, а також просить суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. та зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу адвокату, оскільки їх розмір не відповідає складності справи та є завищеним. Відзив разом з доданими до нього доказами на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу судом долучено до матеріалів справи.

Разом з цим, через відділ діловодства суду 17.05.2023 року від позивача надійшла заява б/н від 11.05.2023 року про зменшення розміру позовних вимог з доказами її надсилання на адресу відповідача, в якій позивач з урахуванням доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо помилкового визначення позивачем переліку пошкоджень, які отримав автомобіль «Renault», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок дій ОСОБА_2 , надає оновлений розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля та просить зменшити позовні вимоги, вказавши ціну позову в розмірі 67 746,44 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі статтею 163 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі ( частина 3 статті 252 ГПК України).

З огляду на те, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, передбачені статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі до неї додані докази направлення примірника такої заяви відповідачу по справі, відповідна заява прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову, з урахуванням якої здійснюється подальший розгляд спору.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від позивача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відповіді на відзив та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 166 ГПК України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки ПАТ «Страхова компанія «УСГ» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, позивачем не надано на адресу суду відповіді на відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 08.09.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик за договором, позивач у справі) та Приватним підприємством фірма «Юнікс Трейд КО (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1210-00263 (далі - Договір страхування), предметом якого відповідно до пункту 1.1 частини 2 договору є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням; відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим транспортним засобом; життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 3 частини 1 Договору страхування вигодонабувачем за договором є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк».

Відповідно до пункту 13 Додатку №1 до Договору страхування застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Renault», державний номер НОМЕР_2 , 2016 року випуску (далі - застрахований транспортний засіб); страхова сума становить 250 000,00 грн., безумовна франшиза за ризиками «викрадення» та «по іншим ризикам» - 0,00% від страхової суми.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк дії Договору страхування для застрахованого транспортного засобу - з 24.09.2021 року по 23.09.2022 року (пункт 8 частини 1 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно відповіді від НПУ № 870158, схеми місця ДТП, протоколу про адміністративне правопорушення АДД № 376382 від 18.07.2022 року, протоколу про адміністративне правопорушення АДД № 376383 від 18.07.2022 року, постанови Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року у справі №756/6011/22 (провадження №3/756/3500/22) та постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2023 у справі №756/6011/22 (апеляційне провадження №33/824/509/2023), що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 376382, 18.07.2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Києві гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 на проспекті Степана Бандери не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Lexus» д.н.з. НОМЕР_3 , який зупинився попереду, після чого, автомобіль «Lexus» д.н.з. НОМЕР_3 здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda» д.н.з. НОМЕР_4 , який зупинився попереду, після чого автомобіль «Skoda» д.н.з. НОМЕР_4 здійснив зіткнення з автомобілем «Opel» д.н.з. НОМЕР_5 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 376383, 18.07.2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Києві ОСОБА_2 керував автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , на проспекті Степана Бандери не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, після чого автомобіль «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 здійсни зіткнення з автомобілем «Lexus» д.н.з. НОМЕР_3 , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно пункту 11.1 частини 1 та пункту 2.2.2 частини 2 Договору страхування страховим випадком за договором є, зокрема, ДТП (дорожньо-транспортна пригода) - подія, що сталася під час руху застрахованого та/або іншого ТЗ, внаслідок якої завдані пошкодження застрахованому ТЗ, в тому числі під час перевезення застрахованого ТЗ іншим ТЗ, буксирування застрахованого ТЗ або застрахованим ТЗ.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За умовами 12.1 частини 2 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО, документів, зазначених у Розділі 11 Частини 2 Договору. Розмір страхового відшкодування в будь-якому випадку не може перевищувати розмір страхової суми за відповідним видом страхування та відповідних лімітів, якщо такі встановлені.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 10.5 частини 2 Договору страхування при настанні страхового випадку (події, що має ознаки страхового випадку) страхувальник зобов`язаний письмово оформити та подати страховику Заяву про настання страхового випадку (події) не пізніше 3-х робочих днів з моменту її настання, а якщо подія сталася за межами України, то з моменту повернення на Україні.

Так, страхувальник 18.07.2022 року звернувся до страховика - ПАТ "Страхова компанія "УСГ" із Заявою про настання страхового випадку та на виплату страхового відшкодування №ПСКА-12605, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 12.4 частини 2 Договору страхування у випадку конструктивної загибелі застрахованого ТЗ (якщо згідно з актом автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту перевищує 60% дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку), розмір страхового відшкодування розраховується за вибором страховика по одному з варіантів:

СВ = (СС-СЗ) + ДДВ - Фрп - ВЗПО - НЧСП

СЗ - часткова втрата вартості застрахованого ТЗ та ДО, яка відбувається протягом строку дії Договору. Застосовується при визначення суми страхового відшкодування у випадку викрадення або конструктивної загибелі застрахованого ТЗ та розраховується за формулою:

СЗ = СС х ЗЕвт х (Дсв - Дпд + 1) / 365, де:

СС - страхова сума по КАСКО згідно з частиною 1 Договору;

ЗЕвт - відсоток експлуатаційного зносу застрахованого ТЗ, розмір якого визначається відповідно до частини 1 Договору;

Дсв - дата настання страхового випадку;

Дпд - дата початку строку дії Договору;

СВ = (СС-СЗ) - ВЗ + ДДВ - Фрп - ВЗПО- НЧСП, де:

ВЗ - вартість залишків ТЗ після страхового випадку згідно з Актом автотоварознавчої експертизи або ринкова вартість залишків ТЗ визначена на підставі ринкового попиту, в тому числі за допомогою Інтернет - платформ з ринкової оцінки та продажу пошкоджених транспортних засобів.

Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до Звіту №07222 від 01.08.2022 року про оцінку вартості (розміру) відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault», державний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість ТЗ на дату оцінки становить - 255 144,65 грн.; вартість відновлювального ремонту ТЗ становить - 238 876,46 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,457.

Отже, попередньо судом з урахуванням умов Договору страхування та змісту зазначеного Звіту № 07222 від 01.08.2022 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 93,63 % дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку, встановлено конструктивну загибель застрахованого транспортного засобу марки «Renault», державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП 18.07.2022 року.

Згідно з пунктом 15.6 частини 2 Договору страхування страховик протягом 5 робочих днів з дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, передбачених розділом 11 частини 2 Договору, приймає рішення (складає Страховий акт) про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із Заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 18.07.2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов Договору страхування та на підставі Звіту №07222 від 01.08.2022 року було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 94 586,04 грн., про що складено страховий акт № ПСКА -12605 від 01.09.2022 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 01.09.2022 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

За змістом вказаних страхового акту та розрахунку страхового відшкодування вбачається, що у зв`язку з конструктивною загибеллю транспортного засобу «Renault», державний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу «Renault», державний номер НОМЕР_2 , визначена за умовами пункту 12.4 частини 2 Договору страхування, склала 94 586,04 грн., та становить різницю між вартістю транспортного засобу за умовами Договору страхування у разі конструктивної загибелі, яка становить 229 589,04 грн., та ринковою вартістю залишків транспортного засобу після страхового випадку, яка становить 135 000,00 грн., та яка визначена страховиком за допомогою Інтернет-платформ з ринкової оцінки та продажу пошкоджених транспортних засобів, як зазначено умовами п. 12.4 Договору страхування.

У відповідності до вказаного страхового акту № ПСКА -12605 від 01.09.2022 року та на підставі листа №Д2-1-КБ/2-038 від 29.08.2022 року вигодонабувача АТ «Райффайзен Банк» про згоду на виплату суми страхового відшкодування за Договором страхування безпосередньо страхувальнику ПП фірма «Юнікс Трейд КО», страхове відшкодування у розмірі 94 586,04 грн. було виплачено страхувальнику ПП фірма «Юнікс Трейд КО» платіжним дорученням №37073 від 01.09.2022 року на суму 94 586,04 грн., копія якого наявна в матеріалах справи.

В свою чергу, заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 28-1210-00263 від 08.09.2021 року відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ "Страхова компанія "УСГ" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 94 586,04 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості матеріального збитку, завданого власнику «Renault», державний номер НОМЕР_2 , на розрахунковий рахунок страхувальника ПП фірма «Юнікс Трейд КО».

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 року у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, невірно вважати, що для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки Звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки відповідно до абз. 10 частини 2 статті 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. При цьому, норми вказаного Закону не передбачають обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків та розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, наявність Звіту про оцінку вартості (розміру) відновлювального ремонту КТЗ №07222 від 01.08.2022 року, страхового акту від 01.09.2022 року, а також платіжного доручення №37073 від 01.09.2022 року, за умови відсутності інших доказів на підтвердження розміру та складу завданих внаслідок ДТП збитків, а також відповідних заперечень іншої сторони, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, у загальній сумі 94 589,04 грн.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 18.07.2022 року за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки «Renault», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування.

При цьому згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року у справі №756/6011/22 (провадження №3/756/3500/22), яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2023 року, встановлено, що пригода сталася з вини водіїв ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Renault», державний номер НОМЕР_2 , та які порушили пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Проте, провадження у справі №756/6011/22 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

При цьому, пунктом 7 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Нормами Кодексу не встановлено, що при закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний встановити вину особи.

Однак, як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 та від 18.02.2020 року у справі №916/2586/18, з правового аналізу вказаної норми п. 7 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, за висновками суду, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування, позивач в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно пунктом 9 частини 1 статті 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом за матеріалами справи встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 18.07.2022 року цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 , водій якого є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Інтер-Поліс" відповідно до Договору (полісу) ЕР №210085709 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 1 000,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду майну - 160 000,00 грн. Поліс станом на момент скоєння ДТП 18.07.2022 року був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому суд звертає увагу, що якщо при зіткненні джерел підвищеної небезпеки заподіяно шкоду їх володільцям, кожен з останніх відповідає перед іншим за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України. За наявності вини в цьому обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного.

Як вбачається із матеріалів справи, ДТП, в результаті якого було заподіяно шкоду автомобілю «Renault», державний номер НОМЕР_2 , сталося з вини як водія зазначеного автомобілю ОСОБА_1 (страхувальник за Договором страхування позивача), так і з вини водія автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Інтер-Поліс" відповідно до полісу ЕР №210085709.

Таким чином, розмір частки відшкодування завданої власнику автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , шкоди має визначатися відповідно до ступеня вини кожного із учасників ДТП.

Так, при визначенні зазначеного розміру суд виходить із безпосереднього змісту постанови Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року у справі №756/6011/22, а також приймає до уваги той факт, що даною постановою встановлено, що пригода сталася з вини обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вчинили правопорушення, передбачене однією статтею КУпАП (стаття 124 КУпАП).

Крім того, згідно постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2023 року у справі №756/6011/22 апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, оскільки учасниками судового процесу не надано обґрунтованих пояснень стосовно іншого ступеня вини кожного із учасників ДТП, вина учасників ДТП визначається судом як рівна, а тому розмір відшкодування шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Renault», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , з вини водія транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , становить 50 відсотків.

В свою чергу згідно пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.06.2022 року у справі №477/874/19, припис пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Тобто, в даному випадку підлягають застосуванню приписи пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону, позаяк саме за надслідками спільних неправомірних дій декількох осіб (водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) завдано матеріальної шкоди автомобілю «Renault», державний номер НОМЕР_2 , яка є неподільною як спричинена взаємопов`язаними діями винних осіб.

Отже, враховуючи норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - ПАТ «Страхова кампанія «УСГ», виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до ПАТ "Страхова компанія "Інтер-Поліс", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом, а також з урахуванням поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

При цьому, з урахуванням наявності полісу ЕР №210085709 відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , та страховою компанією відповідача, а також зважаючи на встановлену судом обопільну вину водіїв транспортних засобів, діяльністю яких було завдано шкоди автомобілю «Renault», державний номер НОМЕР_2 , відповідальною особою є ПАТ "Страхова компанія "Інтер-Поліс" у розмірі частки 50%, до якого правомірно заявлено позов.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 36.6. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, як зазначає позивач у позовній заяві та у заяві про зменшення розміру позовних вимог, оскільки згідно із даними Полісу ЕР №210085709 франшиза становить 1000,00 грн., враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки «Renault», державний номер НОМЕР_2 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, розмір страхового відшкодування, яке позивач просить суд стягнути в даному позові, зменшено останнім на суму франшизи у розмірі 1 000,00 грн., та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог складає 67 746,44 грн. (68 746,44 грн. - 1 000,00 грн.).

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до ПАТ "Страхова компанія "Інтер-Поліс", а саме звернення з заявою на виплату страхового відшкодування №11/21316 від 06.09.2022 року у сумі 94 589,04 грн., факт отримання якої відповідачем 09.09.2022 року підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №804.

Проте, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, оскільки в порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній звернувся до суду з позовом про стягнення в порядку суброгації суми страхового відшкодування у розмірі 67 746,44 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1210-00263 від 08.09.2021 року та Полісу ЕР №210085709 та/або їх окремих положень суду не надано.

Разом з цим, заперечуючи проти задоволення позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2023 року, а також наявної в матеріалах справи схеми ДТП, під час дорожньо-транспортної пригоди 18.07.2022 року внаслідок дій водія автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено лише заднє праве крило автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , в той час як позивач при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування відніс всі пошкодження автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 .

Так, за контррозрахунком відповідача вартість пошкоджень (запасні частини, вартість фарбування та вартість ремонтних робіт), завданих діями його страхувальника автомобілю «Renault», державний номер НОМЕР_2 , становить 62 579,82 грн.

В той же час, як вбачається з розрахунку позовних вимог, наведеним позивачем у заяві про зменшення позовних вимог б/н від 11.05.2023 року, позивач також вже визначає розмір матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача за спірним страховим випадком, виходячи з вартості робіт, матеріалів та запасних частин (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), які були необхідні для ремонту задньої частини транспортного засобу «Renault», державний номер НОМЕР_2 , та який остаточно становить 68 746,44 грн.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак, за умови відсутності заперечень відповідача в частині заяви позивача про зменшення позовних вимог, а також врахованих позивачем при визначенні розміру матеріального збитку переліку та вартості робіт, матеріалів та запасних частин, суд вважає вказані обставини доведеними.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 6 та частиною 1 статті 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" добровільне страхування, в т.ч. наземного транспорту, - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, його складові та порядок обрахування встановлюються повністю на розсуд сторін такого договору.

Разом з тим, частиною 1 статті 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 року в справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат" означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

В свою чергу, пункт 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку з урахуванням фактичних обставин справи щодо конструктивної загибелі пошкодженого транспортного засобу підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що за умовами пункту 12.4 частини 2 Договору добровільного страхування під конструктивною загибеллю застрахованого транспортного засобу сторони розуміють таке пошкодження застрахованого транспортного засобу, коли вартість відновлення (ремонту) пошкодженого транспортного засобу перевищує 60 % дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку.

Згідно з пунктом 12.4.2 частини 2 Договору страхування у разі конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу розмір страхового відшкодування обчислюється як різниця між страховою сумою, зменшеною на розмір зносу транспортного засобу за період дії договору, і вартістю залишків ТЗ після страхового випадку, а також розміром безумовної франшизи по КАСКО, та сумою інших відрахувань відповідно до умов договору.

Як зазначалось судом раніше, відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) відновлювального ремонту КТЗ №07222 від 01.08.2021 року, ринкова вартість автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , становить 255 144,65 грн., а вартість його відновлювального ремонту складає 238 876,46 грн. (тобто вартість відновлювального ремонту становить 93,63 % дійсної вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку), а тому, названий транспортний засіб вважається знищеним.

Отже, з урахуванням положень пункту 12.4 частини 2 Договору страхування, за якими вищевказане пошкодження застрахованого ПАТ "Страхова компанія "УСГ" автомобіля фактично є його конструктивною загибеллю, позивач виплатив страхувальнику суму розрахованого згідно з умовами Договору страхового відшкодування у розмірі 94 589,04 грн. (як різницю між вартістю ТЗ у разі конструктивної загибелі згідно умов Договору страхування у розмірі 229 589,04 грн. та вартістю залишків ТЗ після страхового випадку у розмірі 135 000,00 грн.), в розмірі якої як фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи (осіб), відповідальної (відповідальних) за заподіяний збиток.

При цьому враховуючи встановлені судом за матеріалами справи обставини ДТП та послідовність дій його учасників, в тому числі винних осіб - обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діями яких були завдані пошкодження транспортного засобу (задньої частини), проте не була спричинена його конструктивна загибель, оскільки первісним було зіткнення автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 з автомобілем «Lexus», державний номер НОМЕР_3 , який зупинився попереду, вже за яким слідувало зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з вартості відновлювального ремонту пошкоджень виключно задньої частини автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 в сумі 68 746,44 грн., отже з урахуванням вимог статей 12, 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 32 873,22 грн. (67746,44 грн./2 (кількість осіб, які завдали шкоду) - 1 000,00 грн. (франшиза за полісом ЕР №210085709).

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку суброгації підлягають частковому задоволенню у сумі 32 873,22 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн., а також викладеного відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про стягнення з позивача відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., суд зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/200 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку ти доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Наразі, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що судова практика у даній категорії спорів є усталеною, а отже не потребувала від представника позивача додаткового часу для підготовки цього позову з додатками.

В свою чергу, позивачем проти заявленого відповідачем у відзиві розміру понесених під час розгляду даної справи витрат на правову допомогу заперечень суду не надано.

Як встановлено судом, на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.01.2022 року, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (клієнт за договором, позивач у справі) та Адвокатським бюро «Гедз» (адвокатське бюро); Акт виконаних робіт від 27.02.2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №10423/10 від 20.12.2021 року на ім`я Гедз Юлії Володимирівни; копію довіреності №0122-29 від 18.01.2022 року; копію платіжного доручення №4760 від 27.02.2023 року на суму 25 000,00 грн.

За твердженням позивача, загальна сума оплачених та заявлених останнім до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/3477/23, склала 5 000,00 грн.

Поряд із цим відповідачем на підтвердження розміру понесених витрат на послуги адвоката надано копію Договору про надання правничої допомоги № 10/01/22АП від 10.01.2022 року, укладеного між ПАТСК «Інтер-Поліс» (клієнт за договором, відповідач у справі) та Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп» (адвокатське об`єднання за договором), за умовами якого адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта зобов`язується здійснити представництво, захист, або надати інші види правничої допомоги клієнту, що вказані в договорі на умовах і порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги у розмірі та в строки, встановлені цим договором.

Окрім цього відповідачем долучені до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: Додаткової угоди № 43 від 20.03.2023 року до вказаного договору, за умовами якої клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання здійснити представництво інтересів клієнта у справі № 910/3477/23 (ціна позову: 83 718,73 грн.); платіжної інструкції № 1964 від 30.03.2023 року на суму 4000,00 грн.; довіреності від імені відповідача № 14 від 11.01.2023 року на представництво інтересів Гусєвим Павлом Володимировичем; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11030/10 від 13.02.2023 року на ім`я адвоката Гусєва Павла Володимировича.

За приписами пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно Договору про надання правової допомоги від 14.01.2022 року, укладеного між ПАТ «СК «УСГ» (клієнт за договором, позивач у справі) та Адвокатським бюро «Гедз» (адвокатське бюро за договором), Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Правова (правнича) допомога за цим Договором полягає в захисті інтересів клієнта перед третім и особам (пункт 1.1, 1.2 Договору).

Для надання правової (правничої) допомоги Клієнту, Адвокатське бюро призначає: Гедз Юлію Володимирівну (пункт 1.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення 83 718,73 грн. страхового відшкодування підписана представником позивача Гедз Ю.В.

Згідно з умовами пункту 5.1 Договору за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро, у справах, де Клієнт виступає в якості позивача, Клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5 000,00 грн. за кожну справу. Клієнт перераховує гонорар Адвокатському бюро не пізніше 3-х робочих днів після надання Адвокатським бюро акту викопаних робіт та рахунку до нього.

Відповідно до акту виконаних робіт від 27.02.2023 року, підписаного між позивачем та адвокатським бюро без зауважень, Адвокатське бюро надало, а Клієнт прийняв правничу допомогу пов`язану, зокрема, з поданням позовної заяви до Господарського суду м. Києва у страховій справі №ПСКА-12605, Договір КАСКО № 28-1210-00263, страхувальник ППФ «Юнікс Трейд КО», відповідач ПАТ «СК «Інтер-Поліс», винуватець ДТП ОСОБА_2, дата події - 18.07.2022 року.

Згідно з актом послуги щодо надання правової допомоги включають: 1) проведення консультації з Клієнтом щодо порядку та строків звернення з позовом до суду; 2) вчинення підготовчих дій, а саме: з`ясовано чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; з`ясовано чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; визначено правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин; визначено правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин; зібрано необхідні докази на підтвердження позовних вимог; проаналізовано та вивчено судову практику; 3) підготовлено позовну заяву для подачі до суду, в зв`язку з чим проведено дії з визначення підсудності; визначення складу учасників судового процесу; розрахунку ціни позову та розміру судових витрат; написання (складання) тексту позовної заяви по кожній з справ.

На підставі платіжного доручення №4760 від 27.02.2023 року позивачем сплачено на користь Адвокатського бюро «Гедз» 25 000,00 грн. вартості послуг правової допомоги, у тому числі, 5 000,00 грн. - вартості послуг з надання правової допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи № 910/3477/23.

В свою чергу згідно наданої відповідачем Додаткової угоди № 43 від 20.03.2023 року до Договору про надання правничої допомоги № 10/01/22АП від 10.01.2022 року за надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням за договором у справі № 910/3477/23 клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) у розмірі, що визначений у п.п.3.1.1 п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги № 10/01/22АП від 10.01.2022 року - 4000,00 грн.

Отже, з урахуванням здійсненої відповідачем платіжною інструкцією № 1964 від 30.03.2023 року на рахунок адвокатського об`єднання оплати в сумі 4000,00 грн. як «сплати послуг згідно договору № 10/01/22-Ап від 12.01.2022 року про надання правничої допомоги, зг. додаткової годи № 43 від 20.03.2023 року…», а також враховуючи подання 21.04.2023 року у справі № 910/3477/23 від імені відповідача - ПАТ СК «Інтер-Поліс» на заперечення позову відзиву № 15/ІНС.ЛОУ від 18.04.2023 року за підписом представника Гусєва П.В., відповідач зазначає про понесення у зв`язку з розміром даної справи витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., які відпросить стягнути з позивача.

Суд зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд зазначає, що визначений статтею 13 Господарського процесуального кодексу України принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Окрім цього чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Поряд із цим в контексті понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Наразі, з урахуванням предмету позову та фактичних обставин, зважаючи на нескладний характер спору та сталу судову практику з даного питання, враховуючи те, що розгляд справи № 910/3477/23 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, враховуючи незначну кількість доказів та невідповідність арифметичних розрахунків позивача приписам законодавства, наслідком чого є задоволення позовних вимог в частині, суд приходить до висновку про те, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем завищено.

Додатково судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

При цьому згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, враховуючи викладене та дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, зокрема, враховуючи зміст позовної заяви та типовість даного спору, зважаючи на подану позивачем під час розгляду справи заяву про зменшення розміру позовних вимог, в тому числі з урахуванням змісту відзиву відповідача та наведених в ньому доводів, суд доходить висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу 5 000,00 грн. підлягає зменшенню до 4 000,00 грн., що відповідає критерію пропорційності та розумності.

Аналогічну позицію виклав у своїй постанові Верховний Суд від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Згідно пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог та завищення заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1940,96 грн.

В свою чергу, зважаючи на висновки суду про часткове задоволення позовних вимог позивача з урахуванням доводів відповідача, з одночасним покладенням на відповідача пропорційно понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, виходячи з принципів розумності, співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони, за висновками суду наявні підстави для часткового задоволення клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог статей 124, 126,129 ГПК України пропорційно у розмірі 1940,96 грн.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" (вул. Володимирська, 69, м. Київ, 01033, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (вул. І. Федорова 32-А, м. Київ, 03038, ) 32 873,22 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят три грн. 22 коп.) страхового відшкодування, 1940,96 грн. (одну тисячу дев`ятсот сорок грн. 96 грн. коп.) витрат на правову допомогу та 1302,38 грн. (одну тисячу триста дві грн. 38 коп.) судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (вул. І. Федорова 32-А, м. Київ, 03038, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" (вул. Володимирська, 69, м. Київ, 01033, ) 1940,96 грн. (одну тисячу дев`ятсот сорок грн. 96 коп.) витрат на правову допомогу.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон