РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2023Справа № 910/11197/23

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ідентифікаційний код: 14360080)

до Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

про стягнення 270432,26 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Акцент-Банк» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича про стягнення 270432,26 грн, з яких 193235,67 грн заборгованості за кредитом, 42645,26 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 23551,33 грн заборгованості за комісією та 11000,00 грн штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі повернув у встановлені строки отриманий від банку відповідно до умов Кредитного договору №20.42. від 13.01.2022 кредит, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 193235,67 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 42645,26 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 23551,33 грн заборгованості за комісією та 11000,00 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 відкрито провадження у справі №910/11197/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/11197/23 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 83Д, кв. 67), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 266).

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/11197/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.01.2022 між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (банк) та Фізичною особою-підприємцем Сьомкою Русланом Миколайовичем (позичальник) укладено Кредитний договір №20.42., відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 200000,00 грн, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни.

У п. А3 Розділу «Істотні умови кредитування» сторони встановили, що термін повернення кредиту - 11.01.2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток №1 цього договору).

В п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 п. 2.2 Договору визначено, що позичальник зобов`язується: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п. 1.1 цього Договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 цього Договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п.1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього Договору.

Відповідно до п. 4.10 Договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту.

Згідно з п. 4.11 Договору нарахування процентів та комісії здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з п. 6.2 Договору цей договір у частині п. 4.4 Договору (щодо сплати винагороди за відкриття позичкового рахунку) набирає чинності з моменту підписання даного договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

Додатком №1 до Кредитного договору №20.97. від 13.01.2022 сторони визначили Графік погашення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород, який є невід`ємною частиною Договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі повернув у встановлені строки отриманий від банку відповідно до умов Кредитного договору №20.42. від 13.01.2022 кредит, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 193235,67 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 42645,26 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 23551,33 грн заборгованості за комісією та 11000,00 грн штрафу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №20.42. від 13.01.2022, надавши відповідачу кредит у розмірі 200000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 13.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. А3 Розділу «Істотні умови кредитування» сторони встановили, що термін повернення кредиту - 11.01.2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток №1 цього договору).

У Додатку №1 сторони погодили графік погашення відповідачем кредиту (повернення частин кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитом), зокрема встановили, що відповідач щомісяця сплачує грошові кошти у загальному розмірі 11771,55 грн, починаючи з 13.02.2022.

Крім того, згідно з п. А6 Розділу «Істотні умови кредитування» Договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 19,90% річних.

Згідно з п. А.8 Розділу «Істотні умови кредитування» нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "фак./360"). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно Графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день;

Відповідно до п. А.10 Розділу «Істотні умови кредитування» позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% річних від суми зазначеного у п. А.2. цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Тобто, у даному випадку сторони погодили умови Кредитного договору №20.97. від 13.01.2022, зокрема, щодо сплати винагороди та процентів за користування кредитом, та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку відповідача, відповідач лише 11.02.2022 сплатив 1 платіж, передбачений Графіком до кредитного договору у сумі 11771,55 грн.

Будь-яких інших платежів відповідач за Кредитним договором №20.42. від 13.01.2022 не здійснював.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. А3 Розділу «Істотні умови кредитування» Договору, згідно із ст. 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою.

Судом встановлено, що 21.04.2023 позивач направив відповідачу Вимогу від 18.04.2023, в якій вказав на існування у відповідача прострочення у кількості 278 календарних днів, та просив погасити всю поточну заборгованість у розмірі 253300,88 грн у строк до 25.04.2023.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вказаних зобов`язань.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, 21.04.2023 позивач направив відповідачу Вимогу від 18.04.2023, в якій вказав на існування у відповідача прострочення у кількості 278 календарних днів, та просив погасити всю поточну заборгованість у розмірі 253300,88 грн у строк до 25.04.2023.

Отже, враховуючи вищевикладене, банк має право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору №20.42. від 13.01.2022 до 25.04.2023 (закінчення строку кредитування).

З розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує позивальнику проценти до 14.05.2023, що суперечить вищенаведеним правилам нарахування процентів.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок процентів за користування кредитом та дійшов висновку, обґрунтованим розміром процентів є 40663,41 грн, які нараховані до 25.04.2023 включно.

Розрахунок комісії за користування відповідачем кредиту визнається судом обґрунтованим (на суму 23551,33 грн).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича за Кредитним договором №20.42. від 13.01.2022 у сумі 257450,41 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 193235,67 грн, заборгованість за процентами у розмірі 40663,41 грн, заборгованість за комісією у розмірі 23551,33 грн) підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича заборгованості за кредитним договором у розмірі 259432,26 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 193235,67 грн, заборгованість за процентами у розмірі 42645,26 грн, заборгованість за комісією у розмірі 23551,33 грн) підлягають частковому задоволенню у розмірі 257450,41 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 193235,67 грн, заборгованість за процентами у розмірі 40663,41 грн, заборгованість за комісією у розмірі 23551,33 грн).

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 11000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У п. 5.8 Кредитного договору №20.42. від 13.01.2022 визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Таким чином, на думку позивача, він має право заявити до стягнення з відповідача штраф у розмірі 11000,00 грн (1000,00 грн + 10000,00 грн).

Однак, суд зазначає, що відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, оскільки передбачений умовами Кредитного договору №20.42. від 13.01.2022 штраф нараховується саме за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, враховуючи умови п.п. 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича штрафу у розмірі 11000,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сьомки Руслана Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ідентифікаційний код: 14360080) заборгованість за кредитом у розмірі 193235 (сто дев`яносто три тисячі двісті тридцять п`ять) грн 67 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 40663 (сорок тисяч шістсот шістдесят три) грн 41 коп, заборгованість за комісією у розмірі 23551 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) грн 33 коп. та судовий збір у розмірі 3861 (три тисячі вісімсот шістдесят одна) грн 75 ткоп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак