ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1412/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022, повний текст якого складено 23.12.2022 та на додаткове рішення від 20.01.2023, повний текст якого складено 30.01.2023. суддя в І інстанції Ржепецький В.О. в м. Миколаєві

у справі №915/1412/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича

до відповідача: Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки"

про стягнення 131 663,67 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець Аніщенко Станіслав Владиславович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки", в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання послуг №2 від 01.03.2021 у розмірі 131663,67 грн, з яких: 120107,00 грн основна сума боргу, 7782,54 грн сума пені, 1517,71 грн сума 3% річних, 2256,42 грн сума інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 у справі №915/1412/21 позов задоволено; стягнуто з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича заборгованість за договором про надання послуг №2 від 01.03.2021 у розмірі 131 663,67 грн, з яких: 120 107,00 грн основна сума боргу, 7 782,54 грн сума пені, 1 517,71 грн сума 3% річних, 2 256,42 грн сума інфляційних втрат, а також 2 270 грн витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що заперечення відповідача, які ґрунтуються на його оцінці доцільності наданого або належного до надання обсягу послуг та неможливості Позивача фактично надати, визначені в договорі послуги, не спростовують юридично значимого факту підписання ним без зауважень відповідних Актів приймання-передачі наданих послуг, що у відповідності до укладеного між сторонами договору, а саме п. 4.1., 5.3., є підставою виникнення у відповідача обов`язку сплати коштів за надані послуги. Претензій щодо якості наданих послуг станом на момент прийняття їх виконання Відповідачем не висунуто, в тому числі в порядку, визначеному п. 2.3. Договору.

19.12.2022 до місцевого господарського суду від представника фізичної особи-підприємця Аніщенка С.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь фізичної особи-підприємця Аніщенка С.В. витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14600,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 заяву Фізичної особи підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь фізичної особи підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 600 грн.

Враховуючи складність справи, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 14600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

05.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання на 14.12.2022 (дата винесення рішення) та 20.01.2023 (дата винесення додаткового рішення) до Відповідача не надходило ні в електронному вигляді, ні в паперовому вигляді через відділення поштового зв`язку, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. У зв?язку з чим, на думку апелянта, суд першої інстанції порушив конституційне право Відповідача на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати докази та навести доводи через що порушив вимоги зазначеної Конвенції.

Також апелянт вказує, що площі парку «Перемога», яка відповідно до пану кордонів земельної ділянки складає 389060 м2, а у виконаних роботах, а саме в Акті №1 від 15.03.2021 приймання-передачі наданих послуг вказано 912500 м2, що перевищує загальну площу об?єкту у 2,34 рази, а також те, що ??у технічній документації завищена вартість робіт, невірно зазначені назви послуг, що відобразилося також в Акті №1 від 15.03.2021 та акті №2 від 25.03.2021 приймання-передачі наданих послуг до Договору №2 від 01.03.2021, крім того вказано про не виконання певних видів робіт.

Додатково скаржник звертає увагу, що станом на 01.06.2021 Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.03.2021 та Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 25.03.2021 були відсутні на підприємстві, про їх наявність підприємство дізналося тільки після отримання претензії від ФОП Аніщенка С.В. директор підприємства - Андрієвська В.В.. перебувала на посаді директора КП ММР «Миколаївські парки» до 01.04.2021, тобто Акти приймання-передачі наданих послуг з?явилися на підприємстві вже після її звільнення з підприємства. Підписавши Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 25.03.2021, вже з наступного дня Андрієвська В. В. перебувала на лікарняному. На факт змови щодо злочинного отримання з бюджету коштів, свідчить і той факт, що на час укладання вказаного договору, ФОП Аніщенко С.В. та директор КП ММР «Миколаївські парки» Андрієвська В.В. являлися співмешканцями. Про що також свідчить той факт, що 19.04.2023 господарським судом Миколаївської області по справі №915/1412/21 прийнято рішення про заміну стягувача, у наказах суду від 18.01.2023 та 24.02.2023, з ФОП Аніщенка С.В. на фізичну особу-підприємця Андрієвську А.А.

Також вказує, що для виконання робіт по Договору №2 від 01.03.2021 необхідно мати в наявності відповідну техніку та штат найманих працівників за трудовим договором, або за підрядними роботами, проте у ФОП Аніщенка С.В. відповідна техніка та штат був відсутній. Тому, в такому випадку роботи виконані не були, а тому зобов?язання у Відповідача по даному договору не настало.

Щодо додаткового рішення скаржник вказує, що з моменту прийняття 05.10.2021 позовної заяви судом до ухвалення 14.12.2022 рішення по справі №915/1412/21, відбулося тільки одне судове засідання, в якому приймав участь представник Позивача - адвокат Кецкало Р.Р. та окрім позовної заяви, представником Позивача 01.11.2021 до суду надано відповідь на відзив, отже, на думку апелянта, гонорар адвоката не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час на підготовку відповіді на відзив та участь у одному судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін та зазначає, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують площу парку «Перемога», по-друге, не вказано, чому саме така площа не може бути предметом Договору, наприклад, у випадку, коли необхідно надавати певні послуги декілька разів.

Вказує, що в матеріалах справи містяться акт №1 від 15.03.2021 та акт №2 від 25.03.2021, які повністю відповідають вимогам, які висуває Закон України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів. Отже, вказані акти є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Щодо додаткового рішення, то вказує, що по справі №915/1412/21 відбулось 2 підготовчих засідання (07.12.2021 та 21.02.2022), а також 2 судових засідання (26.10.2022 та 14.12.2022). Таким чином, за складання та подання двох заяв по суті справи, а також участь у чотирьох засіданнях сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14600,00 грн є співмірною із складністю справи, витраченим адвокатом часом на надання послуг, ціною позову та значенням справи для сторони Позивача.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн *100 = 227 000 грн).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 131 663,67 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 у справі №915/1412/21 поновлено Комунальному підприємству Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та додаткового рішення від 20.01.2023 у справі №915/1412/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та на додаткове рішення від 20.01.2023 у справі №915/1412/21; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та додаткового рішення від 20.01.2023 у справі №915/1412/21; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на рішення рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та на додаткове рішення від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що згідно наказу голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 №135-в головуючий суддя Ярош А.І. з 27.07.2023 по 11.08.2023 перебувала у відпустці.

Крім того, суддя-член колегії Принцевська Н.М., відповідно до наказу голови суду від 19.07.2023 №148-в з 09.08.2023 по 08.09.2023, а також суддя-член колегії Разюк Г.П. з 26.06.2023 по 11.07.2023 за наказом голови суду від 09.06.2023 №101-в, та з 15.08.2023 по 27.08.2023 за наказом голови суду від 18.07.2023 №140-в перебували у відпустці.

Враховуючи викладене, а також з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 та на додаткове рішення від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Стосовно аргументів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.

Так, в апеляційній скарзі скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про розгляд справи судом.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2022 про призначення судового засідання для розгляду на 14.12.2022 об 11:50, а також ухвала суду від 20.12.2022 про призначення заяви про ухвалення додаткового рішення на 20.01.2023 об 11:30 були надіслані Комунальному підприємству Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на належну відповідачу адресу, зазначену самим відповідачем у процесуальних документах, наданих до суду: вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, проте вказані поштові відправлення повернуто оператором поштового зв`язку з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частинами п`ятою та шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Відтак, з огляду на приписи пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2022, якою відповідач викликався у судове засідання на 14.12.2022, у якому було прийнято оскаржуване судове рішення, є 07.12.2022 - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, а днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2022, якою відповідач викликався у судове засідання на 20.01.2023, у якому було прийнято оскаржуване додаткове судове рішення, є 30.12.2023 - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку

На додаток до викладеного судова колегія зазначає, що повноважний представник відповідача адвокат Родіонова В.Є., зареєстрована в системі «Електронний суд».

Колегія суддів зауважує, що з 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Згідно з пунктом 37 глави 2 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.

Відповідно до інформації з Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" повноважний представник відповідача адвокат Родіонова В.Є. зареєструвала свою офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, а відтак представник відповідача станом на час постановлення ухвали місцевого господарського суду від 25.11.2022 у даній справі мав свій зареєстрований електронний кабінет, через який отримав доступ до цієї справи (зокрема, до документів та судових рішень у цій справі).

У випадку, якщо особа (учасник справи) зареєструвала свій Електронний кабінет, електронна форма вручення їй судових рішень є обов`язковою та пріоритетною щодо письмової форми вручення, яка, на відміну від електронної форми, може бути реалізована судом у зазначеному випадку лише за окремою заявою учасника справи.

Саме така правова позиція суду касаційної інстанції викладена в ухвалах Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №916/3104/21 та від 17.05.2023 у справі №910/15120/20.

Як вбачається з довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яка сформована у Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", ухвала місцевого господарського суду від 25.11.2022 у даній справі була надіслана представнику відповідача до її електронного кабінету та доставлена останній 28.11.2022 о 12:26, а ухвала місцевого господарського суду від 20.12.2022 у даній справі була надіслана представнику відповідача до її електронного кабінету та доставлена останній 20.12.2022 о 14:57.

Окрім того, інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України Про доступ до судових рішень судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Отже у відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, та реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі Пономарьов проти України, рішенні від 26.04.2007 по справі Олександр Шевченко проти України, рішенні від 14.10.2003 по справі Трух проти України.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було вчинено необхідні дії щодо повідомлення відповідача, отже спростовуються доводи скаржника про його неповідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.03.2021 між фізичною особою-підприємцем Аніщенко Станіславом Владиславовичем (надалі виконавець, позивач) та Комунальним підприємством Миколаївської міської ради Миколаївські парки (надалі замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг №2 (надалі Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується протягом березня 2021 року надати послуги по догляду за деревами на території парку Перемога (надалі послуги) за цінами, в кількості та за переліком наведеним у Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Оформлення наданих послуг здійснюється, шляхом підписання Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг. Акт приймання-передачі наданих послуг готує Виконавець у двох примірниках і передає для підписання Замовнику (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору, замовник перевіряє Акт приймання-передачі наданих послуг, і в разі відсутності зауважень до наданих послуг, підписує його та протягом 3-х робочих днів передає виконавцю.

Пунктом 2.4. передбачено, що у випадку мотивованої відмови Замовника від приймання наданих послуг, Сторонами складається двосторонній Акт із переліком необхідних доопрацювань, строків їхнього виконання. Оплата додаткових послуг у цьому випадку Замовником не здійснюється.

Згідно п. 3.1. Договору ціна договору становить 120 107,00 грн.

Як визначено п. 4.1. Договору, оплата за надані послуги здійснюється замовником щомісяця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом 20-ти банківських днів на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до підпункту 5.3.3 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Згідно з п.6.6. Договору у випадку прострочення оплати згідно з п.4.1. цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період нарахування пені, від суми, що підлягає сплаті, за кожний день прострочення.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що Договір набирає сили з моменту підписання сторонами даного Договору і діє до 30.03.2021, а в частині обов`язків, що виникли в період цього Договору і відповідальності за їх виконання, до повного їхнього виконання проведеного належним чином.

На виконання умов Договору сторонами 15.03.2021 підписано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг на суму 80 975,00 грн.

25.03.2021 сторонами підписано Акт №2 приймання-передачі наданих послуг на суму 39 132,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору останнім днем сплати за послуги за Актом №1 є 12.04.2021, а за Актом №2 22.04.2021.

В матеріалах справи наявна претензія від 01.06.2021, в якій ФОП Аніщенко С.В. просить у строк до 16.06.2021 провести оплату за спірним договором.

У відповіді на претензію від 30.06.2021 Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Миколаївські парки зауважує на численних невідповідностях та недоліків Договору та Акту №2 до цього договору.

Відповідачем зобов`язання за Договором не виконано, оплату за надані послуги не здійснено, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Отже, предметом судового розгляду є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги за договором.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст.526 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

За змістом ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, як вже зазначалося вище, на виконання умов Договору сторонами 15.03.2021 підписано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг на суму 80 975,00 грн.

25.03.2021 сторонами підписано Акт №2 приймання-передачі наданих послуг на суму 39 132,00 грн.

Вказані акти підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємства.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що оформлення наданих послуг здійснюється, шляхом підписання Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг. Акт приймання-передачі наданих послуг готує Виконавець у двох примірниках і передає для підписання Замовнику.

Таким чином, позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, надавши передбачені договором послуги, згідно актам приймання-передачі наданих послуг №1 та №2 від 15.03.2021 та від 25.03.2021.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, скаржник не заперечує факту виконаних робіт виконавця.

Втім, апелянт зазначає, що площі парку «Перемога», яка відповідно до пану кордонів земельної ділянки складає 389060 м2, а у виконаних роботах, а саме в Акті №1 від 15.03.2021 приймання-передачі наданих послуг вказано 912500 м2, що перевищує загальну площу об?єкту у 2,34 рази, а також те, що у технічній документації завищена вартість робіт, невірно зазначені назви послуг, що відобразилося також в Акті №1 від 15.03.2021 та акті №2 від 25.03.2021 приймання-передачі наданих послуг до Договору №2 від 01.03.2021, крім того вказано про не виконання певних видів робіт.

Також вказує, що для виконання робіт по Договору №2 від 01.03.2021 необхідно мати в наявності відповідну техніку та штат найманих працівників за трудовим договором, або за підрядними роботами, проте у ФОП Аніщенка С.В. відповідна техніка та штат був відсутній. Тому, в такому випадку роботи виконані не були, а тому зобов?язання у Відповідача по даному договору не настало.

Зі вказаними аргументами скаржника судова колегія не погоджується, з огляду на таке.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.2.3. Договору, замовник перевіряє Акт приймання-передачі наданих послуг, і в разі відсутності зауважень до наданих послуг, підписує його та протягом 3-х робочих днів передає виконавцю.

Як визначено п. 4.1. Договору, оплата за надані послуги здійснюється замовником щомісяця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом 20-ти банківських днів на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до підпункту 5.3.3 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, акти приймання-передачі наданих послуг підписані, зокрема, повноважним представником підприємства та скріплені печатками КП ММР «Миколаївські парки».

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували неповноважність особи (зокрема, але не виключно: докази проведення скаржником службового розслідування щодо керівника та застосування до нього заходів дисциплінарного характеру за перевищення своїх повноважень тощо). При цьому, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а тому, з огляду на той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, або неправомірних дій свого колишнього керівника, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства відповідача використовувалась проти його волі, або керівник підприємства не мав достатніх повноважень на підписання вказаних актів, оскільки скаржником наведене не спростовано.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що аргументи скаржника, які ґрунтуються на його оцінці неналежного надання обсягу послуг та неможливості позивача фактично надати послуги, не спростовують факту підписання ним без зауважень відповідних Актів приймання-передачі наданих послуг, що у відповідності до укладеного між сторонами договору, а саме п. 2.3., 4.1., 5.3., є підставою виникнення у Відповідача обов`язку сплати коштів за надані послуги.

Претензій щодо якості наданих послуг станом на момент прийняття їх виконання Відповідачем не висунуто, в тому числі в порядку, визначеному п. 2.3. Договору.

Колегія суддів наголошує, що підписаний сторонами договір про надання послуг №2 від 01.03.2021 наразі відповідачем не оскаржувався, не розірваний, судом не визнавався недійсним.

Статтями 73 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що не заслуговують на увагу твердження Відповідача, пов`язані із спростуванням факту підписання керівником підприємства Актів приймання-передачі наданих послуг, оскільки їх не підтверджено належними доказами.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи акти №1 від 15.03.2021 та №2 від 25.03.2021 відповідають вимогам, які висуває Закон України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів. Отже, вказані акти є первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підписавши акти приймання-передачі наданих послуг №1 від 15.03.2021 та №2 від 25.03.2021, відповідач визнав, що має заборгованість перед позивачем у розмірі 120 107 грн.

Таким чином, судова колегія зазначає, що у відповідача відсутні підстави для звільнення від обов`язку сплати боргу за договором про надання послуг №2 від 01.03.2021, оскільки скаржником не спростовано факт підписання актів приймання-передачі наданих послуг, які були підписані без жодних зауважень та скріплені печаткою підприємства. Апелянтом не спростовано доводів позивача жодними доказами.

Заперечення відносно обсягу наданих послуг та можливості її проведення не обґрунтовано належними та достовірними засобами доказування, тому сприймаються судом критично. Відповідач також не клопотав про призначення експертизи щодо визначення дійсного обсягу наданих послуг, не надав висновку спеціаліста, який би спростовував доводи позивача.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 120 107 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, про відсутність в матеріалах справи вироку суду, які б підтвердили незаконність та неправомірність дій керівника Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" при підписанні вищезгаданих актів прийому-передачі наданих послуг.

Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і договір є обов`язковим до виконання.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору про надання послуг виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є встановленим, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з відповідача пені, втрат від інфляції та відсотків річних є обґрунтованою.

За результатами перевірки обчислених позивачем, а також перевіреним судом розрахунків пені, процентів річних та втрат від інфляції судом апеляційної інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладеного сторонами договору про надання послуг та чинному законодавству, є арифметично вірними, і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апелянта в частині оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Судовою колегією встановлено, що 19.12.2022, тобто в строк, встановлений ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення по справі №915/1412/21 та стягнення з відповідача 14 600 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2021 між адвокатським об`єднанням «РЕЛАЄНС» та Фізичною особою-підприємцем Аніщенко Станіславом Владиславовичем укладено договір №1 про надання правової (правничої) допомоги (далі Договір №1 ), за умовами якого об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору (п. 1.1.).

За умовами п. 5.1. Договору №1 гонорар - передбачена цим Договором винагорода за надану Об`єднанням правову (правничу) допомогу. Гонорар не включає кошти на покриття понесених фактичних витрат, необхідних для виконання цього Договору. Вартість кожного виду правової (правничої) допомоги визначається в додатку, який є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Об`єднанням позитивного результату, якого бажає Клієнт. Сума гонорару подвоюється у випадку надання Об`єднанням правової (правничої) допомоги Клієнту в неробочий час, вихідні та святкові дні.

Пунктом 5.2. Договору №1 визначено, що гонорар сплачується Клієнтом готівкою або шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (в гривні) в розмірі та за реквізитами, зазначеними в рахунку-фактурі, виставленому Об`єднанням, протягом 2 (двох) банківських днів з дати отримання рахунку. У випадку здійснення розрахунку готівкою Об`єднання видає Клієнту довідку про отримання гонорару. Кінцевий розмір гонорару визначається з урахуванням фактично наданої правової (правничої) допомоги, витраченого часу та переліку документів, підготовлених Об`єднанням.

Рахунок-фактура щодо оплати гонорару вручається Клієнту під підпис або направляються останньому поштою з повідомленням про вручення, або надсилається електронною поштою на поштову скриньку, зазначену у цьому Договорі, з обов`язковим надсиланням поштою або врученням оригіналу примірника (п.5.3. Договору №1).

За умовами п. 5.4. Договору №1 сторони підписують Акт наданої правової (правничої) допомоги, який свідчить про обсяг фактично наданої правової (правничої) допомоги, який є невід`ємною частиною цього Договору. Зміст Акта наданої правової (правничої) допомоги не може суперечити інформації, що зазначена у рахунку-фактурі.

Згідно п.8.1, 8.2. цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (за наявності). Цей Договір діє протягом 35 наступних календарних місяців з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (за наявності), а можливо, і на більш тривалий строк, достатній для реального та належного виконання цього Договору Сторонами.

16.12.2022 сторонами Договору №1 підписано Акт №1 надання правової (правничої) допомоги, за яким Об`єднання надало, а клієнт прийняв та зобов`язується оплатити за фактично надану правову (правничу) допомогу гонорар в розмірі 14600,00 грн.

Згідно доданого до цієї заяви акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.12.2022 №1, послуги адвоката включають:

-складання позовної заяви 6 000 грн;

-складання відповіді на відзив 4 000 грн;

-підготовка та прийняття участі у підготовчому засіданні 07.12.2021 800 грн;

-підготовка та прийняття участі у підготовчому засіданні 21.02.2022 800 грн;

-підготовка та прийняття участі у судовому засіданні 26.10.2022 1500 грн;

-підготовка та прийняття участі у судовому засіданні 14.12.2022 1500 грн;

Всього 14600 грн.

Подана представником позивача суду квитанція до прибуткового касового ордеру від 19.01.2023 свідчить про сплату позивачем гонорару в сумі 14600,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

В ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, позивачем шляхом надання доказів (договору про надання правової допомоги №10/21 від 20.07.2021, акту №1 наданої правової (правничої) допомоги від 16.12.2022, квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.01.2023, яка свідчить про сплату позивачем гонорару в сумі 14600 грн, ордеру від 11.08.2021 серії ВЕ №1045880) доведено понесення ним витрат на професійну допомогу адвоката Кецкало Р.Р. у розмірі 14600 грн.

Між тим, зважаючи на предмет позову у даній справі, її нескладність та незначний обсяг доказів, які підлягають дослідженню та були подані позивачем, судова колегія дійшла висновку, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір адвокатських витрат не пропорційний до предмета спору, не відповідає критеріям розумності їх розміру, дійсності та необхідності їх понесення (у заявленому розмірі), а визначений позивачем розмір адвокатських витрат не є неминучим та розумним, що є підставою не покладати у повному обсязі понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката на відповідача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При вирішенні питання щодо розподілу заявлених позивачем витрат у розмірі 14600 грн судова колегія враховує, що дана справа є малозначною, ціна позову якої складає 131 663,67 грн. Таким чином, за складання та подання двох заяв по суті справи сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14600,00 грн не є співмірною із складністю справи, витраченим адвокатом часом на надання послуг, ціною позову та значенням справи для сторони Позивача.

Відтак, зважаючи на предмет позову у даній справі, беручи до уваги той факт, що справа є малозначною, ціна позову якої складає 131 663,67 грн, її нескладність та незначний обсяг доказів, які підлягають дослідженню та були подані позивачем, складання та подання двох заяв по суті справи, судова колегія дійшла висновку, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір адвокатських витрат не пропорційний до предмета спору, не відповідає критеріям розумності їх розміру, дійсності та необхідності їх понесення (у заявленому розмірі), а визначений позивачем розмір адвокатських витрат не є неминучим та розумним, що є підставою не покладати у повному обсязі понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката на відповідача.

Стягнення судом першої інстанції витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі суперечить принципу розподілу таких витрат, розумності їх розміру.

Враховуючи викладене, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів вважає за належне стягнути з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного, оскільки судом першої інстанції допущено помилки у застосуванні норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення, колегія суддів вважає наявними правові підстави для часткового скасування оскарженого додаткового рішення та прийняття нового рішення про часткове задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича про розподіл судових витрат та стягнення з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 залишається без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 підлягає частковому задоволенню та прийняттю нового рішення про часткове задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича про розподіл судових витрат та стягнення з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2022 у справі №915/1412/21 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.01.2023 у справі №915/1412/21 скасувати частково та прийняти нове рішення.

Заяву Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича про розподіл судових витрат у справі №915/1412/21 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївські парки" на користь Фізичної особи-підприємця Аніщенка Станіслава Владиславовича витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в частині оскарження додаткового рішення в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України, в частині оскарження основного рішення постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.П. Разюк

Н.М. Принцевська