ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 вересня 2023 року Справа № 903/285/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оснастка» на рішення господарсь-кого суду Волинської області від 30.05.2023, повний текст якого складено 07.06.2023 у справі №903/285/23 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Акціонерного товариства «Оснастка»

до Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго»

Нововолинської міської ради

про стягнення 68258,75 грн заборгованості з орендної плати

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Оснастка» (надалі в тексті Товариство) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Нововолинської міської ради (надалі в тексті Підприємство) 68258,75 грн заборгованості з орендної плати.(арк.справи 1-3).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 30.05.2023 у справі №903/285/23 в задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарсь-кого суду Волинської області від 15.02.2022 у справі №903/860/21 договір №22/10-20 від 01.01.2020 визнано неукладеним. Оскільки, підставою для нарахування орендної плати згідно виставлених Позивачем рахунків на оплату за період з серпня 2021 по грудень 2021 є саме договір №22/10-20 від 01.01.2020, який визнано неукладеним, то місцевий суд дійшов висновку, що даний договір не породжує жодних прав та обов`язків для сторін, отже відсутні і підстави для стягнення з Відповідача 68258,75 грн орендної плати.(арк.справи 142-145).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2023 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи скаргу, Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до прийняття незаконного, необґрунтованого рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На переконання Скаржника, судом першої інстанції не враховано, що у випадку продовження договору оренди з чинним орендарем, підписання щоразу актів приймання-передачі не потрібно.

На думку Скаржника, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про передачу другої кабельної лінії в оренду, а також, що акт від 02.12.2014 до договору №10-26/14 від 01.01.2014 складений з порушенням строку визначеного договором. Адже, договір № 10-26/14 був укладений 01.01.2014, оскільки термін дії попереднього договору закінчився. Предметом даного договору, як і попередніх, була внутрімайданчикова кабельні лінії ААБ (3х70). Поруч з тим, в грудні 2014р. від Підприємства надійшла заява про надання додатково в користування ще однієї кабельної лінії. На виконання умов договору оренди №10-26/14 сторони 02.12.2014 підписали додаток №2 до договору та акт прийому передачі основних засобів від 02.12.2014. Відповідно до даного акту Товариством передано в користування: внутрімайданчикових кабельних ліній КЛ-10 та ячейку КСО-266.

Апелянт звертає увагу суду, що оскільки договір №22/10-20 від 01.01.2020 було визнано неукладеним 15.02.2022, то виставляючи рахунки за період з серпня по грудень 2021 Товариство не могло знати, що у майбутньому цей договір буде визнано неукладеним.

Крім того. Скаржник стверджує, що рахунки на оплату направлялися Відповідачеві, а оплата за оренду проводилася взаємозаліком, згідно актів про проведення взаєморозрахунку зустрічних однорідних вимог. Тому, враховуючи, що останній Акт, що підтверджує борг по оплаті оренди за договором №22/10-20 від 01.01.2020 підписано 30.12.2023 обома сторонами, то на переконання Скаржника, Відповідач підтверджує наявність у нього боргу відповідно до договору №22/10-20 від 01.01.2020.(арк.справи 148-150)

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №903/285/23. Крім того, встановлено Відповідачу строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Позивачу копії відзиву протягом 10 днів з дня вручення ухвали, вирішено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк. справи 175).

31.08.2023 на адресу суду надійшов відзив, в якому Відповідач заперечує проти задово-лення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк. справи 177-183).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2008 Відкритим акціонерним товариством «Оснастка»-орендодавець та Комунальним підприємством «Нововолинськтеплокомуненерго»-орендар було укладено Договір оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) №81-184/08, відповідно до п.1.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове платне користування майно (внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ (3х70).(арк.справи 5-6).

За умовами п.1.2 Договору, майно, що орендується повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору, згідно акту прийому-передачі в технічно справному стані.

У випадку не підписання сторонами акту прийому передачі на протязі трьох днів з моменту підписання договору, даний договір вважається не укладеним.(п.1.3 Договору).

Договір вступає в силу з 01.12.2008 по 30.09.2009.(п.12.1 Договору).

Матеріалами справи стверджено, що згідно Акту прийому передачі основних засобів №25 від 04.11.2008 Відповідачем прийнято в експлуатацію внутрімайданчикові кабельні лінії ААБ(3х70) L = 1220м.(арк.справи 27). Шляхом підписання додатку №1 до договору від 02.09.2009 та додатку №3 від 30.08.2010 продовжено строк дії договору №81-184/08 до 31.12.2010.(арк.справи 7-8).

Як вбачаєтьсяя з матеріалів справи та не заперечується сторонами в подальшому між Товариством та Підприємством підписано договори оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії), а саме: №10-28/11 від 01.01.2011, №10-94/11 від 01.07.2011, №10-39/12 від 01.01.2012, №10-34/13 від 01.01.2013, №10-26/14 від 01.01.2014, №14-10/16 від 01.01.2016.(арк.справи 9-24).

За умовами п.1.3 даних договорів у випадку непідписання сторонами акту прийняття- передачі на протязі трьох днів з моменту підписання договору дані договори вважаються не укладеними.

Крім того, пунктами 11.3 усіх вищевказаних договорів сторони узгодили, що після підписання даних договорів всі попередні переговори, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору втрачають юридичну силу.

Пунктом 12.1 в усіх договорах визначався термін дії договору

Крім того, матеріали справи містять Акт №2 від 02.12.2014 до договору оренди обладнання №10-26/14 від 01.01.2014.(арк.справи 20).

Як підтверджується матеріалами справи, 01.01.2020 Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди майна (внутрімайданчикові кабельні лінії) №22/10-20, відповідно до п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування обладнання: внутрімайдан-чикові кабельні лінії ААБ (3x70) інвентарний №301; внутрімайданчикові кабельні лінії КЛ-10. (арк.справи 25-26).

Договір передбачає, що майно, яке орендується повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору. Передача майна в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом прийому-передачі. Майно, що орендується вважається переданим орендареві з моменту підписання акту прийому-передачі і акту технічного стану орендованого майна, які є невід`ємною частиною договору (розділ « 3» Договору від 01.01.2020).

Термін дії Договору з 01.01.2020 по 31.12.2020.(п.4.1 Договору від 01.01. 2020).

Пунктом 4.3 даного Договору сторони погодили, що у випадку непідписання сторонами акту приймання-передачі протягом трьох днів з моменту підписання договору даний договір вважається неукладеним. Договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку, за винятком випадків, коли одна із сторін систематично порушує умови договору та своїх зобов`язань.(п.10.1 Договору).

У розділі 5 Договору від 01.01.2020 визначено, що користування обладнанням є платне.

За умовами п.5.1 Договору від 01.01.2020, орендна плата здійснюється до 5 числа поточного місяця.

Так, на підставі останнього укладеного сторонами Договору №22/10-20 від 01.01.2020, Позивач нарахував Відповідачу за серпень грудень 2021р. 68258,75 грн орендної плати (13651,75 грн орендної плати за місяць).

Оскільки Підприємство в добровільному порядку не сплатило заборгованість з орендної плати в сумі 68258,75 грн, Товариство звернулося до суду з даним позовом.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Волинської області від 30.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.(арк.справи 142-145).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Колегія суддів виходить з того, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором оренди.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує Позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 Господар-ського кодексу України (надалі в тексті ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім установлених рішенням третейського суду не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.(ч.7 ст.75 ГПК України).

Колегія суддів виходить з того, що преюдиціальність це обов`язковість фактів, установ-лених судовим рішенням, яке набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже уста-новлені в рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (подібний висновок міститься у пункті 4.26 постанови Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №902/201/19, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №522/7758/14-ц).

Колегією суддів встановлено, що за наслідками розгляду справи №903/860/21, рішенням господарського суду Волинської області від 15.02.2022 в позові КП «Нововолинськтеплокомун-енерго» до АТ «Оснастка» про розірвання договору №22/10-20 від 01.01.2020 відмовлено. Господарський суд у справі №903/860/21, через відсутність будь-яких належних доказів, які свідчать про те, що спірний договір був виконаний сторонами (відсутні докази передачі майна на виконання умов договору по акту приймання-передачі, відсутні рахунки та акти приймання-надання послуг сторонами) дійшов висновку, що договір №22/10-20 оренди майна (внутрішньо-майданчикові кабельні лінії) від 01.01.2020, який Позивач просив розірвати є неукладеним, а тому відсутні підстави для розірвання вказаного договору.

Матеріали справи не містять, а сторонами у справі не додано доказів скасування даного судового рішення.

На переконання колегії суддів, правовий висновок відображений у рішенні господарсь-кого суду Волинської області по справі №903/860/21, для даної справи має преюдиціальний характер, тому враховується під час її розгляду.

Апеляційний суд бере до уваги, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.(ч.1 ст.638 ЦК України).

За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Поруч з цим, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Загальні положення про повернення майна у зв?язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави визначені статтями 1212, 1213 ЦК України.(Такої позиції дотриму-ється Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 у справі №316/3022/14-ц.).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в даному провадженні Товариством позов з таких підстав не заявлено.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України), господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`яз-ковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Як визначає частина перша ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.283 ГК України, яка кореспондує з ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п.3 ст.285 ГК України та умов договору оренди, відповідач повинен сплатити орендну плату за весь період користування майном.

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи приписи зазначених вище статей, а також те, що договір оренди №22/10-20 від 01.01.2020 був визнаний неукладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що орендні правовідносини, що ґрунтувались на даному договору чи інших договорах між сторонами відсутні, відповідно відсутні правові підстави для стягнення заборгованості через невиконання договірних зобов`язань по орендній платі на підставі виставлених рахунків за період з серпня 2021 року по грудень 2021 року в сумі 68258,75 грн.

Щодо тверджень Скаржника про відсутність необхідності щоразу підписувати акти приймання-передачі, оскільки майно передається тому самому орендарю, зазначає наступне.

Частиною першою ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, пунктом 11.3 в усіх підписаних сторонами договорах, починаючи з 2008 року, сторони погодили, що після підписання даних договорів всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що при укладенні кожного нового договору, навіть якщо в ньому змінювалися лише строк дії, необхідно було передавати майно за актом-приймання передачі.

Інші заперечення та доводи відповідача судом відхилено, оскільки вони правового значення не мають і жодним чином не спростовують висновки суду у даній справі.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо недоведеного обсягу зобов`язань Позивача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про відмову у задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктив-ному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,270,275,276,282,284,287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оснастка» на рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2023 у справі №903/285/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/285/23 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.