ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа № 910/1505/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Шатарська Т.Н.

відповідача - Вовк С.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 (повне рішення складене 31.05.2023)

у справі №910/1505/23 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату за розподілену пропускну спроможність на підставі договору про доступ до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України у загальному розмірі 4202305,50 грн, з яких: 3608326,85 грн - інфляційні втрати та 593978,65 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем порушено зобов`язання за договором про доступ до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України від 09.09.2019 в частині оплати за доступ до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі №910/15383/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 та постановою Верховного Суду від 18.01.2023, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 9245404,80 грн відповідної заборгованості. Позивач зазначає, що вказана сума боргу остаточно сплачена в порядку примусового виконання рішення лише 21.10.2022, у зв`язку з чим Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховано та заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" інфляційні втрати у розмірі 3608326,85 грн за період з 27.08.2020 по 30.09.2022 та 3% річних за період з 27.08.2020 по 29.09.2022 у розмірі 593978,65 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2023 відкрито провадження у справі №910/1505/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 (повне рішення складене 31.05.2023) у справі №910/1505/23 позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.

Відповідач зазначає, що місцевим господарським судом не застосовано до спірних правовідносин положення пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №332 від 25.02.2022 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду" в частині зупинення нарахування штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними між учасниками ринку електричної енергії.

Також відповідач вказує на те, що позивачем невірно визначено періоди прострочення виконання основного зобов`язання з огляду на здійснені позивачем оплати на користь приватного виконавця, а не перерахування коштів виконавцем на користь стягувача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" у справі №910/1505/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1505/23, призначено її до розгляду на 25.07.2023, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

До суду 27.06.2023 позивачем подано відзив, у якому Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На електронну адресу суду 20.07.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2023 вказану заяву задоволено.

У призначене судове засідання 25.07.2023 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги. Враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи, у призначеному судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2023 за участю представника відповідача у режимі відеоконференції.

На електронну адресу суду 12.09.2023 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до розгляду об`єднаною палатою Верховного Суду справи №911/1359/22 та формування відповідного правового висновку.

У судовому засіданні 12.09.2023 представник відповідача підтримала подане клопотання про зупинення розгляду справи та просила його задовольнити. Представник позивача, у свою чергу, заперечила проти задоволення вказаного клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін щодо заявленого клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №910/1505/23 з огляду на таке.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З ухвали Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 25.08.2023 про прийняття до розгляду справи №911/1359/22 вбачається, що приймаючи до розгляду дану справу суд, виходив, зокрема, з такого:

- Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.02.2022 прийняла постанову №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду", згідно якої постановлено, зокрема, на період дії особливого періоду оператору системи передачі (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, заходи, передбачені п. 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку;

- постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №333 від 27.02.2022 постанову №332 доповнено п. п. 3-5, зокрема, п. 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

- в подальшому до постанови №332 вносилися зміни та доповнення, зокрема, постановою №413 від 26.04.2022 пунктами 1-12 змінено п. 1, зміст якого змінено та доповнено пп. 16, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування постановлено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії;

- Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №922/1948/22, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу за період з 26.02.2022 по 25.04.2022, погодився з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що постанова №332 підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням змін, внесених постановою №413 від 26.04.2022;

- у справі №922/1948/22 у період нарахування штрафних санкцій з 26.02.2022 по 25.04.2022 пп. 16 п. 1 у постанові №332 взагалі був відсутній, а формулювання п. 5 (в редакції постанови від 27.02.2022) вказувало на надання сторонам рекомендацій щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій;

- рекомендаційний характер п. 5 постанови №332 (в редакції постанови від 27.02.2022), яка є підзаконним актом, не може змінювати та нівелювати надане нормами закону право однієї сторони на застосування заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання та, відповідно, звільняти від такої відповідальності іншу сторону, не припиняючи чинності відповідних умов договору;

- у справі №911/1359/22 існує необхідність у відступленні від вищенаведеного висновку Верховного Суду, оскільки положення постанови №332 (пп. 16 п. 1), які містять рекомендації та настанови учасникам ринку електроенергії на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, не можуть мати наслідком відмову в задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій, адже розглядаючи вимоги про стягнення штрафних санкцій, суд повинен встановити правомірність їх нарахування та заявлення до стягнення відповідно до умов укладеного договору та чинного законодавства, норми якого не можуть бути нівельовані постановою №332, як підзаконним актом.

Поряд з цим, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що предметом спору у справі №910/1505/23 не є стягнення штрафних санкцій, тобто пені або штрафу, у зв`язку з порушенням зобов`язань на балансуючому ринку електричної енергії. Водночас, предметом спору у справі, що переглядається, є стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою за розподілену пропускну спроможність на підставі договору про доступ до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України.

Таким чином, правовідносини у справах №№911/1359/22 та 910/1505/23 не є подібними, оскільки мають різний предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову, предмет оскарження та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" про зупинення провадження у справі.

Після розгляду вказаного клопотання судом досліджено наявні у справі докази та заслухано виступи представників сторін у судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що згідно з договором про доступ до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України, затвердженим наказом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" №589 від 29.11.2019, який є договором приєднання та укладений 09.09.2019 аукціонним офісом і відповідачем, останній як учасник ринку, набув статус зареєстрованого учасника та право участі у відповідних аукціонах.

За вказаним договором замовник отримує послугу виконавця з надання доступу до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України для експорту та/або імпорту електричної енергії.

У порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику доступ до міждержавних перетинів для експорту та/або імпорту електричної енергії, а замовник у порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується оплатити цей доступ та реалізувати свої права та обов`язки відносно розподіленої на відповідному аукціоні пропускної спроможності та/або через механізм передачі відповідно до Порядку проведення електронних аукціонів або пропускної спроможності, набутої за процедурою пріоритетного доступу (п. 2.1).

За результатами місячного аукціону на вересень 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" отримало право доступу до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України через міждержавні перетини.

Згідно з п. 3.1 договору розрахунковим (звітним) періодом для річних та місячних аукціонів є календарний місяць, для добових аукціонів - відповідна декада календарного місяця.

Відповідно до п. 5.1 укладеного правочину вартість доступу визначається за результатами аукціонів, проведених згідно з Порядком проведення електронних аукціонів, за кожним окремими резервом відповідно до оприлюднених на аукціонній платформі та/або офіційному веб-сайті виконавця та направлених виконавцем замовнику повідомлень про результати аукціонів шляхом множення граничної ціни доступу (грн/МВт*год) на сумарну величину набутих РПС по цьому резерву у мегаватах (МВт) та на кількість годин відповідного резерву.

Умовами п. 5.3 договору встановлено, що оплата вартості доступу до пропускної спроможності, відповідно до результатів місячних аукціонів, здійснюється у місяці, що передує місяцю надання доступу, шляхом сплати замовником вартості доступу за кожним резервом, зазначеної у повідомленні про результати аукціону і яка визначається шляхом перемноження граничної ціни доступу (грн/МВт*год) на сумарну величину набутих РПС по цьому резерву у мегаватах (МВт) та на кількість годин відповідного резерву.

Розрахунки за РПС здійснюються на підставі виставлених виконавцем рахунків, що оприлюднюються через інтерфейс користувача аукціонної платформи або надіслання на електронну пошту або особисто вручаються під підпис уповноваженій особі учасника розподілення в аукціонному офісі (у разі застосування резервного механізму).

Замовник зобов`язується здійснити оплату вартості доступу, зазначеної у такому рахунку, протягом чотирьох робочих днів з дня отримання рахунку.

Оскільки всупереч умовам договору та Правил відповідач оплату вартості наданого йому доступу до пропускної спроможності у вересні 2020 року в установлений строк (протягом чотирьох робочих днів з дати отримання рахунків) не здійснив, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" 9245404,80 грн заборгованості за доступ до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі №910/15383/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 та постановою Верховного Суду від 18.01.2023, позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 9245404,80 грн заборгованості.

В межах розгляду спору у справі №910/15383/21 встановлено, що зобов`язання зі сплати вартості послуги з надання доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року мало бути виконано у строк до 26.08.2020 включно, однак відповідач не здійснив його виконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що сума боргу у розмірі 9245404,80 грн фактично перерахована з депозиту приватного виконавця згідно з платіжними дорученнями №4805 від 30.09.2022 на суму 933048,14 грн, №4831 від 04.10.2022 на суму 1468342,53 грн, №4845 від 07.10.2022 на суму 2585,82 грн, №4861 від 16.10.2022 на суму 909090,91 грн, №4865 від 20.10.2022 на суму 47010,06 грн та №4867 від 21.10.2022 на суму 6024008,42 грн. У зв`язку з цим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 3608326,85 грн за період з 27.08.2020 по 30.09.2022 та 3% річних за період з 27.08.2020 по 29.09.2022 у розмірі 593978,65 грн.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначив, що оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 набули чинності в день прийняття рішення апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 241 та ч. 1 ст. 284 ГПК України, тобто 28.09.2022, саме з цієї дати мало розпочинатися нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму основного зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач вважає, що оскільки станом на вересень 2020 року між сторонами виник спір щодо наявності правової підстави для оплати рахунків, не можна вважати основне зобов`язання таким, строк виконання якого настав у вказаний час.

Відповідач також наголошував, що позивачем невірно визначено періоди прострочення, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, а також з огляду на здійснені позивачем оплати на користь приватного виконавця.

Насамкінець, відповідач вказував на те, що він добросовісно виконав рішення негайно після набрання ним законної сили, що є підставою для зменшення розміру нарахованих на основне зобов`язання відсотків річних відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановив, що наявність грошового зобов`язання відповідача за договором, яке складає вартість послуги з надання доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року у розмірі 9245404,80 грн, підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 16.02.2022 у справі №910/15383/21 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню. При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Грошове зобов`язання виникло у відповідача не з рішення суду, а у зв`язку з несплатою вартості послуги з надання доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року.

Окрім того, судом відхилено аргументи відповідача з приводу невірного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, а також посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, щодо можливості зменшення відсотків річних.

З такими висновками Господарського суду міста Києва погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі №910/15383/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 та постановою Верховного Суду від 18.01.2023, задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" 9245404,80 грн оплати за доступ до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року відповідно до умов договору про доступ до пропускної спроможності міждержавних електричних мереж України від 09.09.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 24.05.2018 у справі №922/2391/16 та 30.08.2022 у справі №904/1427/21).

Відповідно до висновків щодо застосування ст. 75 ГПК України, викладених у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №914/554/19, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиціальною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту. Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Отже, місцевий господарський суд правомірно врахував під час розгляду спору у даній справі преюдиціальні обставини, встановлені під час розгляду справи №910/15383/21, а саме наявність грошового зобов`язання відповідача за договором, яке складає вартість послуги з надання доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів за результатами місячного аукціону на вересень 2020 року у розмірі 9245404,80 грн. При цьому, у справі №910/15383/21 також встановлено, що зобов`язання зі сплати вартості вказаної послуги мало бути виконано у строк до 26.08.2020 включно.

Поряд з цим, відповідач вказував на те, що факт виникнення зобов`язання з оплати боргу встановлено саме під час розгляду спору у справі №910/15383/21. Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 у вказаній справі набули чинності в день прийняття рішення апеляційним судом, тобто 28.09.2022, саме з цієї дати мало розпочинатися нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Місцевий господарський правомірно відхилив наведений аргумент, оскільки судовими рішеннями у справі №910/15383/21 лише підтверджено обґрунтованість заявленої до стягнення заборгованості, проте не встановлено зобов`язання з її оплати, оскільки таке зобов`язання визначається згідно з умовами договору. Судами встановлено факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто підставу виникнення зобов`язання з оплати. Таким чином, датою виникнення зобов`язання відповідача зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є саме 27.08.2020, оскільки основне зобов`язання мало бути виконано у строк до 26.08.2020 включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на встановлені обставини справи, відповідач своїми діями порушив господарське зобов`язання, тому він вважається таким, що прострочив виконання, а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої законом.

За змістом ст. ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Отже, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо сплати вартості послуги з надання доступу до пропускної спроможності, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, судом першої інстанції встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3608326,85 грн інфляційних втрат та 593975,65 грн 3% річних, тобто у заявлених розмірах.

Відповідач в суді першої інстанції посилався на те, що позивачем невірно визначено періоди прострочення з огляду на здійснені позивачем оплати на користь приватного виконавця, а не перерахування коштів виконавцем на користь стягувача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат за загальний період з 27.08.2020 по 30.09.2022 та 3% річних за наступні періоди:

- з 27.08.2020 по 29.09.2022 на суму боргу 9245404,80 грн;

- з 29.09.2022 по 03.10.2022 на суму боргу 7777062,27 грн;

- з 04.10.2022 по 15.10.2022 на суму боргу 7774476,45 грн;

- з 16.10.2022 по 19.10.2022 на суму боргу 6865385,54 грн;

- за 20.10.2022 на суму боргу 6818375,48 грн.

Таким чином розрахунок інфляційних втрат здійснено позивачем, починаючи з дня, наступного за днем, у який мало бути виконано основне зобов`язання, і по 29.09.2022, яке є днем здійснення першого платежу боржником на виконання судового рішення.

У свою чергу, розрахунки 3% річних здійснені періодично, починаючи з дня, наступного за днем, у який мало бути виконано основне зобов`язання, з урахуванням поступового часткового погашення відповідачем наявної заборгованості. При цьому, такі розрахунки здійснені з урахуванням дат переказу грошових коштів боржником на депозит приватного виконавця, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень, наданими Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі".

Отже, доводи відповідача щодо невірного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат правомірно спростовано місцевим господарським судом.

Також суд першої інстанції правомірно відхилив аргументи відповідача щодо необхідності зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Апеляційний суд зазначає, що при розгляді вказаної судової справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Натомість, колегія суддів зазначає, що у справі №902/417/18 судами було встановлено наявність виняткових обставин для існування підстав зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних.

По-перше, умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

По-друге, суди також з`ясували, що з поставленої вартості товару на загальну суму 205538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач за поставлений товар сплатив 107157,00 грн. Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача складала 98381,92 грн та була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі. При цьому, позивачем нараховано до стягнення 40306,19 грн пені, 30830,83 грн штрафу та 110887,30 грн відсотків річних, що разом складає 182024,32 грн та перевищує майже у два рази суму прострочення.

З огляду на вищевикладене, висновки щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних, викладені у вищевказаній постанові, не можуть братися до уваги судом під час розгляду цієї справи з огляду на суттєві відмінності в обставинах справ.

Тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення заявлених Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" до стягнення з відповідача 3% річних з огляду на відсутність виняткових обставин.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що місцевим господарським судом не застосовано до спірних правовідносин положення пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №332 від 25.02.2022 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду" в частині зупинення нарахування штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними між учасниками ринку електричної енергії.

Проте, апеляційний суд вважає наведені аргументи безпідставними, оскільки пп. 16 п. 1 постанови №332 зі змінами та доповнення, внесеними, зокрема, постановою №413 від 26.04.2022, визначено, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування постановлено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії. Поряд з цим, предметом спору у даній справі є стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а не пені чи штрафу, передбачених умовами договору.

Таким чином, положення згаданої постанови не підлягають застосуванню до правовідносин стороні, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, з урахуванням всього вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/1505/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/1505/23 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.09.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко