ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 906/91/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

від позивача: Давидюк Н.М., Слівінський А.О. - адвокат

від відповідача: Невисевич М.В. - директор

третьої особи 1: не з`явився

третьої особи 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особа-підприємця Давидюк Наталія Миколаївна на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 у справі №906/91/20 (суддя Лозинська І.В. м.Житомир, повний текст складено 03.03.2023)

за позовом Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни

за участі у справі третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Коростишівської міської ради; Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради

до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

про визнання недійсним договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Давидюк Наталія Миколаївна звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №272 від 31.12.2013, який укладений між сторонами щодо торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 року у задоволені позову Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №272 від 31.12.2013, який укладений між сторонами щодо торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фізична особа - підприємець Давидюк Наталія Миколаївна звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023р. у справі №906/91/20 постановивши нове рішення у справі, яким визнати недійсним з моменту вчинення Договір оренди №272 від 31.12.2013р., укладений між Фізичною особою-підприємцем Давидюк Наталією Миколаївною (податковий код НОМЕР_1 ) та Підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (м.Коростишів Житомирської області, вул. Шевченка, 40 ).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що як виявилось, відповідачу на території ринку площею 1.2га належить тільки декілька об`єктів нерухомого майна загальною площею 0,17га (які не стосуються спірного правочину), Інші 1,03га ринкової площі (включаючи об`єкти оренди) являють собою об`єкт благоустрою ліквідованого Колгоспного ринку м.Коростишева у вигляді асфальтового покриття земельної ділянки запасу, належної територіальній громаді м.Коростишева в особі Коростишівської міської ради, обставини чого встановлені у рішенні Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019р. у справі №906/41/19.

Таким чином, відповідач, не будучи власником майна у вигляді асфальтового покриття, та не маючи на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, незаконно виступив в якості його власника, та не мав права передавати його в оренду іншим особам.

Відповідач не будучи власником і користувачем земельної ділянки та асфальтового покриття, не сплачує громаді міста Коростишева орендну плату за фактичне використання такого майна та щорічного місцевого земельного податку в розмірі 13% від нормативної грошової оцінки.

Позивач будучи стороною оспореного правочину та членом громади міста Коростишева, задля наповнення місцевого бюджету зацікавлений у поверненні всіх сплачених відповідачу коштів на виконання недійсного правочину, в дохід місцевого бюджету.

Відповідач не є ринком та неуповноважений розпоряджатись комунальним майном в своїх майнових інтересах, його дії порушують правовий режим, використання комунального майна, унеможливлюють його законне використання Комунальним підприємством «Міський ринок» з метою наповнення місцевого бюджету, що свідчить про порушення таким правочином публічного порядку.

Позивач вважає, що суд першої інстанції повністю проігнорував доводи позовної заяви, усунувся від дослідження спірних правовідносин, рішення суд є необґрунтованим та незаконним.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталі Миколаївни на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 у справі №906/91/20 та розгляд апеляційної скарги призначено на 09 серпня 2023 року.

26 червня 2023 року від Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" надійшов відзив в якому зазначає, що апеляційну скаргу не обґрунтованою, безпідставною і просимо відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення першої інстанції залишити в силі з врахуванням позиції Верховного суду у аналогічних справах №906/1077/19, №906/1078/19.

08 серпня 2023 року від Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.08.2023 року щодо відкладення розгляду справи не заперечував.

В судове засідання 09.08.2023 Коростишівська міська рада свого представника не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки представника суду не повідомила.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року розгляд справи відкладено на 22 серпня 2023 року.

22 серпня 2023 року від представника ФОП Давидюк Н.М. - адвоката Слівінського А.О. надійшло клопотання про залучення Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору та клопотання про долучення до матеріалів справи судових рішень.

В судовому засіданні 22.08.2023 року представник ФОП Давидюк Н.М. - адвокат Слівінський А.О. підтримав подане клопотання про залучення Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору. Також підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. ФОП Давидюк Н.М. доводи апеляційної скарги та клопотання її представника про залучення Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору також підтримала.

Представник Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" в судовому засіданні 22.08.2023 року вирішення клопотання представника ФОП Давидюк Н.М. - адвоката Слівінський А.О. про залучення Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору, залишив на розсуд суду. Доводи апеляційної скарги заперечив та надав відповідні пояснення.

Представник Коростишівської міської ради в судове засідання 22.08.2023 року не з`явився.

Ухвалою від 22.08.2023 року клопотання представника ФОП Давидюк Н.М. - адвоката Слівінського А.О. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, задоволено. Залучено до участі у справі №906/91/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради (12504, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Київська, буд. 103, ідентифікаційний код 41159775). Розгляд справи відкладено на 13 вересня 2023 року. Зобов`язано Фізичну особу - підприємця Давидюк Наталію Миколаївну у дводенний строк з дня отримання даної ухвали надіслати копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальному підприємству "Міський ринок" Коростишівської міської ради (12504, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Київська, буд. 103, докази надіслання вказаних документів надати суду апеляційної інстанції до 01.09.2023 року. Комунальному підприємству "Міський ринок" Коростишівської міської ради надати суду апеляційної інстанції пояснення щодо позову та відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни до 08.09.2023 року.

11 вересня 2023 року від Комунальному підприємству "Міський ринок" Коростишівської міської ради надійшли пояснення по справі в яких просить суд задовольнити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Давидюк Н.М. в повному обсязі та скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 року.

12 вересня 2023 року від Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" надійшли пояснення у зв`язку з залученням третьої особи в яких вважає доводи позивача щодо неправомірності рішення суду першої інстанції є необґрунтованими і безпідставними.

12 вересня 2023 року від Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України, з підстав того, що позивач не є фізичною особою-підприємцем.

13 вересня 2023 року позивачем надано суду про долучення до матеріалів справи судових рішень.

В судовому засіданні 13.09.2023 року позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, заперечили щодо задоволення клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України. Просили суд, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023р. у справі №906/91/20 та постановити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.09.2023 року підтримав клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення першої інстанції залишити в силі.

В судове засідання 13.09.2023 Коростишівська міська рада, Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Коростишівської міської ради та Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради.

Розглянувши клопотання Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України, з підстав того, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15 грудня 2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.02.2020 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем Давидюк Н.М.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла до суду першої інстанції 22.01.2020, тобто коли Давидюк Н.М., ще перебувала в статусі суб`єкта підприємницької діяльності.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що стороною договору оренди №272 від 31.12.2013 - орендарем зазначена Давидюк Наталія Миколаївна як приватний підприємець. Отже, спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою як підприємець.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України у зв`язку з тим, що після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати, відсутні, а отже клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни та її представника, представника відповідача в судових засіданнях 22.08.2023, 13.09.2023 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 у справі №906/91/20 без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.1 Статуту затвердженого постановою правління Коростишівської райспоживспілки від 27.01.2011 року, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна. Відповідно до п. 2.3.2, п. 2.3.3, п.2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку, надання в оренду основних засобів та торгових місць на ринку (а.с.80-82 т.1).

31 грудня 2013 року між ФОП Давидюк Н. М. (орендар, позивач) та Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, відповідач) укладено договір оренди №272 (далі - договір), предметом якого є торговельні майданчики №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв.м., 6,75 кв.м., 6,75 кв.м., 1,5 кв.м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку (а.с. 11, 12 т. 1).

Згідно п. 1.2 договору об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності.

Об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності (п. 1.3 договору).

Відповідно до пункту 1.4 договору, сторони підтверджують, що вони мають правоздатність і дієздатність щодо укладення і виконання цього договору, а також щодо здійснення інших прав і обов`язків за ним.

Орендодавець зобов`язується передати у тимчасове користування орендарю об`єкт оренди та надавати послуги, визначені договором (п.п 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1)

Договір укладено на один рік і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.2 договору орендодавець гарантує, що на дату укладення договору об`єкт оренди може бути вільно переданий орендарю, об`єкт оренди не перебуває у спорі, не знаходиться в податковій заставі, жодних прав та претензій у третіх осіб щодо нього нема.

31 січня 2017 року Коростишівською міською радою прийнято рішення №38 "Про створення комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради", яким вирішено створити комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради, юридична адреса: 12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру, буд. 3; створити статутний капітал комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради у розмірі 100 грн. затвердити Статут комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради (додаток 1) (а.с. 30 т.1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року рішення Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі №906/282/17 за позовом підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни про стягнення 35 550,48 грн. скасовано та прийнято нове рішення. Позов підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни на користь підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку в сумі 34977,08 грн. (а.с. 62-64 т.1).

Рішенням 66 сесії Коростишівської міської ради від 18.12.2018 №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів" прийнято на баланс міської ради об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям загальною площею 10200 кв. м, який розташований за адресою вул. Шевченка, 40 м. Коростишева з ринковою вартістю 214 672,00 грн (а.с. 153 т.1).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19 за позовом Коростишівської районної спілки споживчих товариств до Коростишівської міської ради про скасування рішення Коростишівської міської ради №602 від 18.12.2018, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 та постановою Верховного Суду від 24.09.2019, в задоволенні позову Коростишівської районної спілки споживчих товариств про скасування рішення Коростишівської міської ради №602 від 18.12.2018 - відмовлено (а.с. 13-29 т.1).

Рішенням Коростишівською міською радою від 23.04.2019 №721 передано в оперативне управління КП «Міський ринок» об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям (далі об`єкт) загальною площею 10200 кв.м. вартість 214672,00 грн., що розташований за адресою вул.Шевченка, 40 в м.Коростишів (а.с.31 т.1).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 р. у справі №906/163/19 позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 58404,36 грн неустойки та 1921,00 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 65-68 т.1).

11 листопада 2019 року між Коростишівською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Давидюк Наталією Миколаївною укладено Договір №522 надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності, відповідно до умов якого Коростишівська міська рада надає в оренду, а фізична особа-підприємець Давидюк Наталія Миколаївна приймає в строкове платне користування окремий елемент благоустрою - асфальто-бетонне покриття, площею 22,95 квадратних метрів згідно викопіювання, за адресою м.Коростишів, вул. Шевченка, 40, для здійснення господарської діяльності. Пунктом 7.1 Договору №522 сторони узгодили термін дії договору - з 15.11.2019 по 31.12.2020 (а.с. 150-151 т.1).

Позивач зазначає, що відповідач, не будучи власником майна у вигляді асфальтового покриття, не маючи на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, незаконно виступив в якості його власника та передав його в оренду іншим особам. Так, відповідачу на території ринку площею 1.2 га належить тільки декілька об`єктів нерухомого майна загальною пл. 0,17 га які не стосуються спірного правочину, інші 1,03 га ринкової площі, включаючи об`єкти оренди, становлять об`єкт благоустрою ліквідованого Колгоспного ринку м.Коростишева у вигляді асфальтового покриття земельної ділянки запасу, належної територіальній громаді м. Коростишева в особі Коростишівської міської ради, обставини чого встановлені у рішенні Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19.

Позивач також зазначає, що всі об`єкти нерухомості та об`єкти благоустрою, включаючи асфальтове покриття ринку, зводились ще у 1984-1985 рр. Колгоспним ринком м.Коростишева, до якого ані відповідач, ані його попередники жодного відношення не мають, що встановлено судами під час розгляду справ №8/33"на", №906/207/17 та №906/41/19. Відповідач, не будучи власником і користувачем земельної ділянки та асфальтового покриття, не сплачує громаді міста Коростишева орендну плату за фактичне використання такого майна та щорічного місцевого земельного податку в розмірі 13% від нормативної грошової оцінки, при цьому, позивач, будучи стороною оспорюваного правочину та членом громади міста Коростишева, задля наповнення місцевого бюджету, зацікавлений у поверненні всіх сплачених відповідачу коштів на виконання недійсного правочину, в дохід місцевого бюджету.

Таким чином, позивач стверджує, що оскільки відповідач неуповноважений розпоряджатись комунальним майном в своїх майнових інтересах, його дії порушують правовий режим використання комунального майна, унеможливлюють його законне використання Комунальним підприємством "Міський ринок" з метою наповнення місцевого бюджету, що свідчить про порушення таким правочином публічного порядку.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не відповідає визначенню ринку як суб`єкту господарювання, наведеному у Правилах торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105, оскільки нестворений на відведеній, за рішенням органу місцевого самоврядування, земельній ділянці.

Окрім того вказує, що виходячи із змісту пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" де зазначено, що об`єктами благоустрою населених пунктів є території загального користування, в тому числі асфальтове покриття, яким замощено об`єкт оренди, та у зв`язку із відсутністю у відповідача права оренди земельної ділянки під цим асфальтовим покриттям, останній не вправі надавати в оренду об`єкт, розміщений на такому об`єкті благоустрою.

Враховуючи викладене, Фізична особа - підприємець Давидюк Наталія Миколаївна, посилаючись на те, що Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" не будучи власником майна у вигляді асфальтобетонного покриття та не маючи на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, не маючи відповідного на те права передавати його в оренду, звернулася за захистом прав і охоронюваних законом інтересів до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №272 від 31.12.2013, який укладений між сторонами щодо торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, які порушують права та інтереси особи, що оспорює такий правочин.

Згідно з частинами 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У зазначеній статті визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, а також встановлено їх перелік. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, законодавець виходить зі змісту самої протиправної дії, її антисоціального характеру, а також значимості порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо тих, які стосуються суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Об`єктивна сторона такого правочину вказує на суперечність його нормативно-правовим актам, в яких закріплюються конституційні права та свободи людини і громадянина, право державної, комунальної та приватної власності тощо. Суб`єктивна ознака правочину, що порушує публічний порядок, полягає у спрямованості дії сторони на досягнення протиправного результату, яка вказує на умисне вчинення такого правочину.

Отже, для нікчемного за статтею 228 Цивільного кодексу України правочину очевидним є те, що особа має намір вчинити такі дії, які є суспільно небезпечними, порушують норми публічного права; зазвичай такі дії цілеспрямовано порушують публічний порядок, тобто особа саме це має на меті, усвідомлює, що її дії насправді не є правочином, а суспільно небезпечним правопорушенням.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №910/24075/16 та від 02.07.2020 у справі №910/4932/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з абз. 2 ч. 1 статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до ст. 230 ЦК України.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною, яку ввели в оману.

У разі якщо сторона спірного правочину до та на момент вчинення цього правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №911/1171/18, від 04.06.2019 у справі №910/9070/18, від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.

Разом з тим, зважаючи на те, що вимоги позивача у даній справі обґрунтовано обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19 за позовом Коростишівської районної спілки споживчих товариств до Коростишівської міської ради про скасування рішення останньої за №602 від 18.12.2018, яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанції, і саме цими обставинами мотивовано правові підстави позову, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач зазначає, що у справі №906/41/19 суд встановив, що відповідач не являється власником майна у вигляді асфальтового покриття та не має на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, однак передавав асфальтове покриття в оренду. Зокрема, згідно пояснень позивача, доказом передачі в оренду асфальтового покриття, останній вважає інвентаризаційний опис №3 від 31.12.2003, згідно якого торгівельні майданчики обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки, як асфальтобетонне покриття (а.с. 85-86 т.1).

Варто зазначити, що предметом розгляду справи №906/41/19 була законність рішення Коростишівської міської ради №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів", яким прийнято на баланс міської ради об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальтобетонним покриттям загальною площею 10200кв.м, який розташований за адресою: вул.Шевченка, 40 в м.Коростишеві з ринковою вартістю 214672,00 грн. За результатами розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що ПР "Кооперативний ринок" не довів порушення його права внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Зокрема, Верховний суд у постанові від 24.09.2019 у справі №906/41/19 вказав, що скаржник не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували би його право власності на спірне асфальтобетонне покриття, а тому немає підстав стверджувати, що внаслідок прийняття міськрадою рішення від 18.12.2018 №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів" порушено права Коростишівської районної спілки споживчих товариств, що, у свою чергу, могло би бути підставою для скасування цього рішення. Колегія суддів також погодилася із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що доводи стосовно перебування спірного майна на балансі скаржника не є безспірною ознакою його права власності на спірне покриття. Акт, згідно з яким відповідне майно взято на баланс, не може свідчити про набуття права власності, не визначає підстав перебування майна у власності (володінні), його метою є визначення основних ознак майна належного його обліку.

Тобто, вказане рішення стосується саме асфальтобетонного покриття, загальною площею 10200кв.м., що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 40 в м.Коростишеві. До того ж, як зазначено вище, у справі №906/41/19 власника асфальтобетонного покриття судом не встановлено, при цьому наголошено, що перебування спірного майна на балансі не є безспірною ознакою права власності на нього.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановленими у справі №906/41/19 обставинами не спростовано, що торгівельні майданчики є власністю Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Судом апеляційної інстанції враховується, що у даному випадку за договором оренди №272 від 31.12.2013 не є асфальтобетонне покриття, як вказує позивач, а торгівельні майданчики №№92; 93;103; 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., які є власністю саме орендодавця - Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", що не спростовано встановленими у справі №906/41/19 обставинами.

Вказане спростовує твердження апелянта про те, що предметом договору оренди №272 є асфальтобетонне покриття, оскільки у ньому йдеться виключно про торгівельні майданчики.

Аргументи позивача про самостійність таких об`єктів цивільного права як "земельна ділянка/її частина", "асфальтобетонне покриття/об`єкт благоустрою" та "торгівельне місце/площа, відведена на ринку для торгівлі та викладки товару тощо" не є обґрунтованими. Так, такий об`єкт як "торгівельне місце/площа, відведена на ринку для торгівлі та викладки товару тощо", може бути утворений як в межах площі асфальтобетонного покриття, так і поза його площею.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що встановлені у справі №906/41/19 обставини взагалі не стосуються прав та інтересів ФОП Давидюк Н.М., як орендаря у договірних відносинах за спірним договором, оскільки не вплинули на характер та зміст цих договірних відносин, не впливають на предмет доказування та не мають правового значення для даного спору.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір щодо асфальтобетонного покриття можливий лише між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та особами - власниками або титульними володільцями цього майна. Проте у даній справі позивачем є орендар за договором оренди, права та інтереси якого визначаються саме умовами договору, при цьому права та інтереси територіальної громади м.Коростишів, якими обґрунтовано позовні вимоги, жодного відношення не мають до вказаних договірних відносин.

Крім того, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 у справі №906/1060/18 (а.с. 67-78 т.2) за позовом Коростишівської міської ради до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівської районної спілки споживчих товариств, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та заборону здійснювати незаконну діяльність ринку на самовільно зайнятій земельній ділянці, рішення Господарського суду Житомирської області від 17.06.2020 у справі №906/1060/18 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов`язано Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівську районну спілку споживчих товариств звільнити земельну ділянку на якій знаходиться асфальтобетонне покриття площею 10200кв.м. за адресою: Житомирська область м.Коростишів, вул.Шевченко, 40, що використовується Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівською районною спілкою споживчих товариств для організації ведення торгівельної діяльності за відсутності належним чином оформлених документів на землю. В іншій частині позову відмовлено.

У вказаній постанові наявність твердого замощення земельної ділянки асфальтобетонним покриттям за адресою вул. Шевченка, 40 в м. Коростишів підтверджується висновком експерта №285/07-2021 від 05 липня 2021 року, де зазначено, що площа асфальтобетонного покриття, яку можливо визначити за результатами натурного обстеження становить 7641 кв.м. Дана площа включає ділянки під проїздами та проходами, а також асфальтобетонне покриття на якому влаштовані металеві кіоски (ятки), контейнери, павільйони та навіси. У дослідницькій частині висновку експерта №285/07-2021 від 05 липня 2021 року зазначено, що на досліджуваній території наявні металеві кіоски (ятки), контейнери та павільйони під якими технічно неможливо встановити наявність/відсутність асфальтобетонного покриття. На території між влаштованими металевими кіосками (ятками), контейнерами, павільйонами, навісами, об`єктами нерухомого майна, тощо влаштовано асфальтобетонне покриття, також наявне влаштування бетонних сходів та вимощення із тротуарної плитки. Разом з тим, клопотання експертів в частині забезпечення натурного обстеження території під влаштованими металевими кіосками (ятками), контейнерами та павільйонами, тощо, які розташовані за адресою: Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Шевченка, 40 не було забезпечено.

Крім того, не мають правового значення для вирішення спору по суті, що виник між сторонами договору оренди №272, обставини, встановлені рішенням суду у справі №906/1060/18, яким зобов`язано як орендодавця, так і його засновника - Коростишівську районну спілку споживчих товариств звільнити земельну ділянку, на якій знаходиться асфальтобетонне покриття площею 10200 кв.м. за адресою Житомирська область м. Коростишів, вул. Шевченко, 40, що використовується ними для організації ведення торгівельної діяльності за відсутності належним чином оформлених документів на землю, оскільки використання орендарем торгівельного місця /торговельного майданчика на ринку для здійснення торгівлі не є тотожним використанню земельної ділянки, хоч і передбачає таке використання, оскільки продавці товарів на ринку не зобов`язані оформляти право на торгівлю у певному місці договором оренди земельної ділянки тощо.

Правовідносини підприємства, що управляє ринком, та міської ради щодо земельної ділянки не впливають на предмет доказування у справі №906/91/20 та не мають правового значення для спору.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору оренди №272 від 31.12.2013 року, орендар мала довести не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене її цивільне право або інтерес, за захистом якого вона звернулася до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Як встановлено колегією суддів, порушення свого права орендар не пов`язує з майновими правами на об`єкт оренди - торгівельні місця на ринку, а також на асфальтобетонне покриття чи на земельну ділянку. Фізична особа-підприємець стверджує, що відповідні права на землю та об`єкт благоустрою належать Коростишівській міській раді, однак звернення фізичної особи-підприємця в інтересах міської ради є неприпустимим.

Метою правосуддя є захист порушених, оспорюваних прав, свобод, які належать безпосередньо особі, що звертається до суду щодо їх захисту (перше речення абзацу другого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 24 червня 2020 року № 6-р(II)/2020).

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, на позивача покладається обов`язок довести, які його права чи законні інтереси, як орендаря торгівельного місця, порушені оспорюваним договором, а суд повинен навести правові мотиви з яких він виходить, визнаючи порушеними відповідні права чи інтереси такого позивача.

З матеріалів справи вбачається, що порушення свого права позивач не пов`язує з майновими правами на об`єкт оренди - торгівельні місця на ринку, а з правами міської ради на земельну ділянку. При цьому, своїх прав щодо земельної ділянки позивач не доводить.

Таким чином, апеляційна інстанція бере до уваги, що позивач не доводить ні своїх майнових прав на об`єкт оренди, ні своїх прав на земельну ділянку. Більше того, стверджує, що відповідні права на землю належать Коростишівській міській раді.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що кожна особа самостійно здійснює свої права, позивач не має повноважень на представництво прав та інтересів міської ради, порушення права останньої доводити не може; майнові права на об`єкт оренди не є предметом спору у даному провадженні, оскільки позивач таких прав також не заявляє та не доводить.

Порушенням прав і охоронюваних законом інтересів орендаря є неможливість одержання ним того, на що він розраховував при укладенні договору, або його виконання призведе до звуження чи обмеження належного йому блага.

Враховуючи вищевикладене в сукупності та зважаючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірний договір оренди №272 від 31.12.2013 спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тобто є таким, що порушує публічний порядок, як і не надано доказів наявності в діях відповідача умисного введення в оману позивача при укладенні спірного договору, а також беручи до уваги те, що позивачем не доведено порушення своїх майнових прав чи законних інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди №272 від 31.12.2013 на підставі вимог статей 228, 230 ЦК України.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19 та від 29.06.2021 у справі №916/2040/20).

У позовній заяві позивач не зазначив, на захист яких його порушених прав подав позов про визнання недійсним спірного договору. З огляду на недоведеність наявності порушеного права позивача, колегія суддів погоджуться з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Метою правосуддя є захист порушених, оспорюваних прав, свобод, які належать безпосередньо особі, що звертається до суду щодо їх захисту (перше речення абзацу другого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 24 червня 2020 року № 6-р(II)/2020).

Щодо заяви Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про застосування строку позовної давності (а.с.44-90 т.1), суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.п.3, 4 ст.267 ЦК України).

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19, та які не могли бути відомі раніше, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності в даному випадку позивачем не порушено.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 у справі №906/91/20 в справі №903/118/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 20 червня 2018 року в справі №903/118/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Давидюк Наталії Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023 у справі №906/91/20 без змін.

2. Справу №906/91/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" вересня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.