РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2023Справа № 910/15001/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Шокало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6)

про стягнення 6 712 525, 09 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: Гринчук О.Ю.

Від відповідача: Конопліцький І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 6 712 525, 09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву залишено без руху.

16.02.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15001/22, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.04.2023.

28.03.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив.

07.04.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

07.04.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів, доданих до даного клопотання.

Судом у підготовчому засіданні 12.04.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 03.05.2023.

01.05.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

02.05.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів, доданих до даного клопотання.

Судом у підготовчому засіданні 03.05.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 18.05.2023. Крім того, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Представник відповідача у підготовче засідання 18.05.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/15001/22 до судового розгляду по суті на 26.06.2023.

У судовому засіданні 26.06.2023 оголошувалася перерва до 17.07.2023.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17.07.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.08.2021 Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі № 911/1208/21, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 3 295 467,34 грн пені, 549 244,52 грн 3% річних, 1 902 587,68 грн інфляційних втрат та 135 641,50 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

04.11.2021 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ № 911/1208/21.

10.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кузьменком О.С. було відкрито виконавче провадження № 70048726 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/1208/21 від 04.11.2021.

16.08.2021 Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі № 911/1229/21, змінене постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 55 707,34 грн 3% річних, 333 463,17 грн пені та 10 839,51 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

23.12.2021 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ № 911/1229/21.

11.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кузьменком О.С. було відкрито виконавче провадження № 70053370 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/1229/21 від 23.12.2021.

09.11.2021 Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі № 911/1943/21, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 25 985,51 грн пені, 88 773,61 грн 3% річних, 206 488,03 грн інфляційних втрат, 5 208,49 грн судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

11.05.2022 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ № 911/1943/21.

11.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кузьменком О.С. було відкрито виконавче провадження № 70053410 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/1943/21 від 11.05.2022.

01.07.2021 Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі № 911/1227/21, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2021, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 176 423,54 грн пені, 34 592,81 грн 3% річних, 43 791,54 грн інфляційних втрат та 3822,12 грн судового збору.

27.04.2022 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ № 911/1227/21.

11.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кузьменком О.С. було відкрито виконавче провадження № 70053465 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/1227/21 від 27.04.2022.

Так, зі змісту наведених судових рішень у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1943/21, № 911/1227/21 вбачається, що визначені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат були нараховані АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на суми заборгованості за природний газ, спожитий до 01.06.2021. При цьому самі суми основного боргу за спожитий газ були погашені ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» ще до моменту звернення АТ «НАК «Нафтогаз України» з відповідними позовами до суду або під час розгляду справи судом, тобто у 2021 році.

11.10.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кузьменка О.С. було об`єднано виконавчі провадження № 70048726, № 70053370, № 70053410, № 70053465, № 70053489 у зведене виконавче провадження № 70055008.

08.11.2022 приватним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження № 70055008 було направлено до АТ «РВС БАНК» платіжну інструкцію № 70055008/3 від 08.11.2022 про примусове списання з рахунку ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» 7 563 093,58 грн.

10.11.2022 наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 206 були внесені зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, згідно з якими до вказаного реєстру включено ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» за заборгованістю, утвореною станом на 01.06.2016.

11.11.2022 АТ «РВС БАНК» з рахунку ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» були списані грошові кошти в сумі 7 563 093,58 грн.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кузьменко О.С. здійснив розподіл стягнутих з боржника коштів у зведеному виконавчому провадженні по всім виконавчим провадженням, які входили до складу останнього, та платіжними дорученнями № 64, № 66, № 68, № 70 від 11.11.2022 перерахував на користь стягувача грошові кошти у сумах 5 882 941,04 грн, 400 010,02 грн, 258 630,01 грн, 326 455,64 грн на виконання судових рішень у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21.

Банківською випискою по рахунку АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за 14.11.2022, а також відповіддю на адвокатський запит (а. с. 34 - 35) підтверджується отримання відповідачем грошових коштів у загальному розмірі 6 868 036,71 грн, що складається із сум пені, 3% річних та інфляційних втрат - 6 712 525,09 грн, стягнутих за судовими рішеннями у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21, та суми судового збору - 155 511,62 грн.

14.11.2022 приватним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 70048726, № 70053370, № 70053410, № 70053465 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішень згідно з виконавчими документами.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив, що у нього дійсно існувала заборгованість перед відповідачем зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат в загальній сумі 6 712 525,09 грн на підставі рішень Господарського суду Київської області у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21. Утім, із включенням 10.11.2022 позивача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, за заборгованістю, утвореною станом на 01.06.2021, спірний борг у сумі 6 712 525,09 грн був списаний у силу прямої вказівки ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення». Разом з тим, 11.11.2022 АТ «РВС БАНК» виконав платіжу інструкцію приватного виконавця, виставлену в рамках зведеного виконавчого провадження № 70055008, та списав грошові кошти з рахунку ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль». Приватним виконавцем здійснено розподіл вказаних грошових коштів у зведеному виконавчому провадженні по всім виконавчим провадженням, які входили до складу останнього, та платіжними дорученнями № 64, № 66, № 68, № 70 від 11.11.2022 перераховано на користь відповідача кошти у сумах 5 882 941,04 грн, 400 010,02 грн, 258 630,01 грн, 326 455,64 грн на виконання судових рішень у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21. Враховуючи, що 14.11.2022 відповідач отримав грошові кошти ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» у загальній сумі 6 712 525,09 грн у рахунок погашення уже неіснуючої заборгованості, тобто тієї, що 10.11.2022 була списана у силу прямої вказівки Закону, позивач вважає такі кошти безпідставно набутими відповідачем, з огляду на що ним була пред`явлена вимога за вих. № 1044/04 від 12.12.2022 про повернення останніх. Вказана вимога була отримана відповідачем 16.12.2022, однак залишена без задоволення. Наведене і слугувало підставою даного позову до АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 6 712 525,09 грн у порядку ст. 1212 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов такого висновку.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як уже зазначалося, позивач, звертаючись із даним позовом, в обґрунтування його правових підстав послався на ст. 1212 ЦК України.

Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України закріплено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 наведеної норми).

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Загальна умова ч. 1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У даному випадку інфляційні втрати, 3% річних та пеня у загальному розмірі 6 712 525, 09 грн були нараховані саме через неналежне виконання ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" своїх грошових зобов`язань за договорами постачання природного газу та стягнуті з останнього на виконання рішень суду, прийнятих у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1943/21, № 911/1227/21, які є чинним і не скасовані, у силу чого застосування до спірних правовідносин сторін приписів ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, виключається.

Разом з тим, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №761/6144/15-ц).

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (подібну за змістом правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), серед іншого, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, постачальниками інших енергоносіїв, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ та інші енергоносії, використані для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Згідно зі ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Частина 1 ст. 3 Закону визначає, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Статтею 7 Закону врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 1 наведеної норми неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом, не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб, зокрема, підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, або в інший строк згідно з умовами затверджених мирових угод.

З аналізу наведеної норми слідує, що списання заборгованості з неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та процентів річних не вимагає від такого боржника вчинення жодних додаткових дій, а обумовлюється винятково:

- фактом погашення основного боргу за спожитий природній газ до 31.12.2022;

- фактом включення підприємства до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у

сфері житлово-комунального господарства.

Стосовно першої з умов суд зазначає, що у силу ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішеннями Господарського суду Київської області у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1943/21, № 911/1227/21, котрі набрали законної сили, встановлено факт погашення ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» суми основного боргу за природний газ, спожитий до 01.06.2021, котра слугувала базою для нарахування спірних інфляційних втрат, пені та 3% річних, протягом 2021 року, тобто до 31.12.2022.

Стосовно другої з умов судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2022 наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 206 «Про внесення змін до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості» до названого реєстру було внесене ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» із заборгованістю перед АТ «НАК «Нафтогаз України», у тому числі, і визначеною до стягнення, але не погашеною за рішеннями Господарського суду Київської області у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1943/21, № 911/1227/21.

Таким чином, з 10.11.2022 заборгованість ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" перед АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у загальному розмірі 6 712 525, 09 грн, що складається з сум інфляційних втрат, відсотків річних та пені, визначених до стягнення судовими рішеннями у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1943/21, № 911/1227/21, є списаною у силу імперативних приписів ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", як норми прямої дії.

При цьому у розумінні наведеної норми послідуюче примусове стягнення цієї уже списаної суми боргу з рахунку боржника та перерахування її кредиторові, як те мало місце у даному випадку 11.11.2022 у рамках зведеного виконавчого провадження № 70055008, виключається, адже суперечить самій її меті: звільнення боржника від додаткового навантаження у вигляді сплати інфляційних втрат, процентів річних та пені в умовах повного виконання ним основного зобов`язання задля забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій і підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Заперечуючи проти позову, відповідач не оспорює наявності у позивача самого права на списання спірної суми коштів, натомість, вказує, що останнім неправильно обрано спосіб його захисту, адже необхідно було звернутися до суду з вимогою про визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню у порядку ст. 328 ГПК України, з приводу чого суду зазначає таке.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Так, частинами 1, 2 ст. 4 ГПК України закріплено, що право на звернення до господарського суду в установленому порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як міра державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За загальним правилом, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст.16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України, хоча суд може захистити цивільне право або інтерес й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Разом з тим, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Так, у даній справі позивач звернувся до суду за захистом свого права на майно - грошові кошти у загальному розмірі 6 712 525, 09 грн, зазначаючи про реалізоване ним 10.11.2022 право на списання присуджених до стягнення рішеннями Господарського суду Київської області у справах № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21 сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Статтею 328 ГПК України, на яку посилається відповідач, унормовано, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, аби процесуально оформити факт списання заборгованості з неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат і процентів річних на підставі ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", котрий мав місце вже після винесення судом рішення про стягнення відповідних нарахувань з боржника, останньому слід скористатися правовим механізмом ст. 328 ГПК України, звернувшись до суду з заявою про визнання відповідного наказу таким, що не підлягає виконанню (повністю чи у визначеній частині).

Разом з тим, судом встановлено, що Товариство було внесене до реєстру, у зв`язку з чим і списання спірної заборгованості мало місце 10.11.2022, тоді як її стягнення у примусовому порядку відбулося вже 11.11.2022.

У силу означеного факту примусового виконання судових наказів № 911/1208/21, № 911/1229/21, № 911/1227/21, № 911/1943/21, котрий мав місце вже наступного дня після списання спірної заборгованості, позивач об`єктивно був позбавлений подальшої можливості ефективно скористатися названим способом захисту свого права на майно (грошові кошти).

Водночас частини 1, 2 ст. 321 ЦК України закріпюють, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки примусове стягнення з позивача спірної суми боргу уже після списання останнього у силу імперативної вказівки Закону можна прирівняти до неправомірного втручання у право власності особи, враховуючи при цьому відсутність у такої особи застосовного (ст. 1212 ЦК України) та ефективного (ст. 328 ГПК України, оскарження дій приватного виконавця) механізму реального поновлення свого права - повернення стягнутої суми уже списаної заборгованості, керуючись загальними принципами розумності, добросовісності та справедливості, закріпленими ст. 3 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення спірної суми грошових коштів у розмірі 6 712 525, 09 грн з відповідача, що не суперечить меті ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", хоча прямо нею і не передбачено, та наразі є єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача, виходячи зі встановлених обставин даної конкретної справи, а також беручи до уваги відсутність добровільного повернення спірної суми коштів відповідачем позивачу на вимогу останнього.

Отже, позовні вимоги ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому єдиний аргумент відповідача, котрий зводиться до відсутності прямо визначеного законодавцем нормативного механізму повернення позивачу стягнутої з нього суми уже списаної заборгованості, не означає, що порушене право позивача не може бути захищене судом у спосіб, визначений позивачем, котрий закону не суперечить.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361; РНОКПП 30664834) грошові кошти в сумі 6 712 525 (шість мільйонів сімсот дванадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн 09 коп. та судовий збір в розмірі 100 687 (сто тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 88 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.09.2023.

Суддя М.Є. Літвінова