ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. Справа№ 920/274/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 (повне рішення складено та підписано 31.05.2023)

у справі №920/274/23 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"

до Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради

про стягнення 248726 грн 81 коп.

УСТАНОВИВ:

ТОВ "Енера Суми" звернулось Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради 248726 грн 81 коп., з яких 160601 грн 16 коп. пеня, 73933 грн 42 коп. інфляційні втрати, 14192 грн 23 коп. 3% річних, за неналежне виконання зобов`язань за Договором постачання електричної енергії споживачу № 151001549 від 23.06.2021.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" 73933 грн 42 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 14192 грн 23 коп. 3% річних, 1320 грн 73 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що судом було установлено факт оплати відповідачем за електричну енергію по договору за червень-грудень 2021, січень-лютий 2022 року з простроченням платежу.

Не погодившись з прийнятим рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23 в частині відмови у стягненні пені та стягненні витрат по сплаті судового збору за подачу позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю; стягнути з Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми", на рахунок: НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк" пеню в сумі 160 601 грн 16 коп.; стягнути з Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми", на рахунок: НОМЕР_2 в АБ "УКРГАЗБАНК" судовий збір за подання позову в сумі 2 684 грн 00 коп.; стягнути з Комунального підприємства "Міськводоканал" Роменської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми", на рахунок: НОМЕР_2 в АБ "УКРГАЗБАНК" судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн 00 коп.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні вимог по стягненню з відповідача пені.

Відповідачем було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/274/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" на рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що у зв`язку з реформуванням ринку електричної енергії, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 забезпеченням споживачів електричною енергією займаються різні суб`єкти ринку електричної енергії, зокрема, оператори системи розподілу та електропостачальники, одним з яких є позивач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми», яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429.

Пунктом 3.1.9 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до частини другої пункту 3.2.5 Правил, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

23.06.2021 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» та відповідачем Комунальним підприємством «Міськводоканал» Роменської міської ради» укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 151001549 та відкрито для споживача особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Цей Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Заява-приєднання до умов договору подана відповідачем 23.06.2021.

Відповідно до п.п. 5.1- 5.5. договору, ціна договору становить 4586 857 грн 72 коп., крім того ПДВ 917371 грн 54 коп., разом з ПДВ 5504229 грн 26 коп. Ціна за одиницю Товару складає 1,986667 грн, крім того ПДВ 0,397333 грн, разом з ПДВ 2,384 грн. Ціна товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього Договору. Ціна Товару та цього Договору не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, технічного обслуговування, комерційного обліку, тощо. Вказані послуги оплачуються Споживачем самостійно. Ціна цього Договору та ціна за одиницю Товару може змінюватись у випадках, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням особливостей визначених цим Договором.

Відповідно до п. 5.8 договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 5.9. Договору передбачено, що по закінченні розрахункового періоду Постачальник зобов`язаний надати для підписання Споживачу Акт приймання-передачі електричної енергії. Споживач зобов`язаний розглянути та підписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту у цей же строк.

Оплата електричної енергії за розрахунковий період здійснюється Споживачем за фактично відпущену електричну енергію до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі акту прийому-передачі електричної енергії підписаного сторонами. Датою виконання зобов`язань Споживача щодо оплати за спожиту електричну енергію вважається дата перерахування Споживачем на банківський рахунок Постачальника грошових коштів (п. 5.10. Договору).

Виставлений Постачальником рахунок на оплату має містити чітку інформацію про суму платежу, розрахунковий період, інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки, а також іншу інформацію що передбачена чинним законодавством України, в тому числі інформацію про захист прав споживачів.

У випадку несвоєчасного виставлення Постачальником рахунка на оплату, або наявності в ньому розбіжностей між підписаним Сторонами Актом приймання-передачі електричної енергії, Споживач має право повернути такий рахунок без оплати, при цьому відповідальність передбачена п. 9.2 Договору до Споживача не застосовується. В такому випадку Споживач зобов`язань здійснити оплату за спожиту електричну енергію протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання виправленого рахунку на оплату, але в будь-якому випадку не раніше строків проведення оплати визначених п. 5.10. Договору.

Відповідно до частини першої ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (частина шоста 276 ГК України).

Частиною сьомою статті 276 Господарського кодексу України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні установлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи убачається, що протягом червня-грудня 2021 року, січня-лютого 2022 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін рахунками.

Відповідач розрахувався за електричну енергію з порушенням строків, які встановлені договором, що підтверджується виписками по особовому рахунку.

З метою погашення заборгованості за Договором сторонами було укладено угоду про реструктуризацію боргу Договір № 151001549/0510/2 від 05.10.2021, яким затверджено графік погашення заборгованості в сумі 972426 грн 99 коп за розрахунковий період липень-серпень 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Оскільки указані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Оскільки відповідач не спростував доводів позивача належними та допустимим доказами, факт оплати відповідачем за електричну енергію за червень-грудень 2021, січень-лютий 2022 року по договору з простроченням платежу є таким, що встановлений судом.

Відповідно до пп. 9.1, 9.2. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. За прострочення строків оплати Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Ураховуючи порушення відповідачем строків, визначених договором та угодою про реструктуризацію боргу, позивачем нараховано 160601 грн 16 коп. пені, 14192 грн 23 коп. 3% річних, 73933 грн 42 коп. інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до розрахунку позивача, за несвоєчасну оплату послуг відповідачу нарахована пеня в розмірі 160601 грн 16 коп.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, установленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Відповідно до пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

З огляду на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ураховуючи, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору позивач забезпечує відповідача електричною енергією для забезпечення потреб електроустановок споживача, суд дійшов висновку, що положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX поширюються на взаємовідносини сторін за договором, оскільки послуга з постачання електричної енергії, яку позивач надає відповідачу, є житлово-комунальною послугою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 160601 грн 16 коп., ураховуючи встановлену законом заборону нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, за прострочення оплати за електричну енергію по договору, відповідачу нараховані 14192 грн 23 коп. 3% річних, 73933 грн 42 коп. інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідач контррозрахунку здійснених позивачем нарахувань 3% річних чи інфляційних втрат суду не надав.

Ураховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу передбачено нормами чинного законодавства України,колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 73933 грн 42 коп. та 3% річних в сумі 14192 грн 23 коп.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Указана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"на рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 29.05.2023 у справі №920/274/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран