ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2023 р. Справа№ 911/1714/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 03.08.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Київської області

від 30.01.2023 (повний текст складено та підписано 23.02.2023)

у справі №911/1714/22 (суддя Щоткіна О.В.)

за позовом Заступника керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

до Фізичної особи-підприємця Саяхдінова Руслана Фаридовича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції в Київській області

про стягнення 111269,43 грн та зобов`язання повернути нежитлове приміщення

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави (надалі - прокурор) в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (надалі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Саяхдінова Руслана Фаридовича (надалі - відповідач) про стягнення 111269,43 грн та зобов`язання повернути нежитлове приміщення.

Позов пред`явлено з підстав неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 22.11.2018 №2194 щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів, внаслідок чого за ФОП Саяхдіновим Русланом Фаридовичем виникла заборгованість в розмірі 111269,43 грн, які становлять заборгованість з орендної плати у розмірі 45 085,92 грн, пеню у розмірі - 40,86 грн, штрафні санкції у розмірі 3 593,32 грн, штраф у розмірі - 359,33 грн, неустойку у розмірі - 62 190,00 грн. Також прокурор просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця Саяхдінова Руслана Фаридовича усунути перешкоди у здійснення права власності державним майном, шляхом зобов`язання останнього повернути на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях нежитлове приміщення загальною площею 105 кв.м. по вул. Ярослава Мудрого, 24 м. Бровари вартістю 691000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі №911/1714/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Саяхдінова Руслана Фаридовича на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях - 45085 (сорок п`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 92 коп. основного боргу, 5 (п`ять) грн 96 коп. пені, 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн 33 коп. штрафу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Київська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що договір припинив свою дію 22.10.2021 в силу закону, оскільки Закон України « Про оренду державного та комунального майна» не передбачає автоматичної пролонгації договорів оренди державного та комунального майна, укладених до введення його в дію, а встановлює певний порядок здійснення волевиявлення зі сторони як орендаря, так і орендодавця для здійснення такої пролонгації.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 апеляційну скаргу у справі № 911/1714/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги.

Розгляд справи відкладався.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/1714/22 у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

В судове засідання 03.08.2023 з`явилися представники прокуратури, позивача та третьої особи. Присутні представники підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений засобами поштового зв`язку.

Процесуальні документи у справі відповідачу направлялися за адресою: 07400, м. Бровари, вул. Калнишевського 6-а, яка відповідає адресі, зазначеній у ЄДРПОУ, однак повернулися на адресу суду «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, виходячи зі змісту положень ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 99, 116 та 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРЮО прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290 та 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та 14.08.2020 у справі №904/2584/19). Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Отже судом вжито належних заходів для повідомлення учасників про розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо повноважень прокурора.

За приписами ч. 3 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у т.ч. корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 зазначеного Закону до основних завдань Фонду державного майна України належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» у сфері оренди державного майна Фонд виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності та здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна.

Відповідно до п. 1 Положення «Про регіональне відділення Фонду державного майна України», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678, регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

На території Київської області повноваження у вказаній сфері реалізовувались Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, в тому числі і на момент укладення Договору № 2194 від 22.11.2018.

Наказом Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області реорганізовано шляхом злиття з Регіональними відділеннями Фонду державного майна України по Черкаській та Чернігівській областях і утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Зазначеним наказом установлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків, серед іншого, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Таким чином, органом державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження у спірних правовідносинах та який зобов`язаний вживати заходи з метою захисту порушених інтересів держави, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а відтак прокурором подано позов в інтересах держави в особі вказаного органу.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Броварською окружною прокуратурою було направлено лист до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях № 52-4209вих22 від 09.09.2022 про порушення інтересів держави, у зв`язку з несплатою грошових коштів до бюджету.

Враховуючи нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду з відповідним позовом протягом тривалого часу після отримання інформації про порушення інтересів держави, прокурор має право на звернення до суду із даним позовом.

Обставини справи.

22 листопада 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі-орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Саяхдіновим Русланом Фаридовичем (далі-орендар) було укладено Договір оренди №2194 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі-Договір).

Відповідно до умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - підвальне приміщення загальною площею 105,0 кв.м (далі - майно), що розміщене за адресою: Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Ярослава Мудрого, 24 та перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2018 і становить за незалежною оцінкою 691 000 грн без врахування ПДВ (п.1.1 Договору).

Згідно п. 1.3 Договору, стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передачі, підписання якого сторонами є узгодженням комплектності, стану та призначення майна, відсутності потреби проведення поточного та інших видів ремонту. Орендар, підписавши акт приймання-передачі, підтверджує отримання вичерпної інформації про особливі властивості та недоліки майна, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.

У відповідності до п. 2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2).

Відповідно до акту приймання-передачі орендованого приміщення від 22.11.2018 орендодавець - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області за згодою балансоутримувача передав, а орендар прийняв в оренду вищевказане державне майно.

Згідно пунктів 3.1-3.3 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2018 року 3 455 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.7 визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду за який здійснюється платіж (п. 3.6 Договору).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день сплати, за весь період невиконання зобов`язання включно (п. 3.8).

Згідно з п. 5.3 договору, орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 Договору).

Сторони в п. 10.1 Договору визначили, що останній укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 22.11.2018 по 21.10.2021 року включно.

Як зазначає прокурор, у порушення взятих на себе, на умовах пунктів 3.6, 5.3 Договору, зобов`язань, відповідач не сплатив на користь позивача в повному обсязі оренду плату за період з листопада 2018 по жовтень 2021, здійснюючи періодично лише часткові оплати, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 45085,92 грн.

У зв`язку із систематичною несплатою орендної плати, орендодавцем 07.07.2020 на адресу орендаря була направлена вимога (претензія) вих. №50-02.02-2948 про погашення заборгованості з орендної плати, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу за номером 559.

Посилаючись на те, що відповідач орендну плату своєчасно та у повному обсязі не здійснив, на заходи досудового врегулювання спору не відреагував, прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах Регіонального відділення ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення простроченої заборгованості з орендної плати.

Поряд із наявною заборгованістю, прокурором викладена вимога про стягнення з відповідача 40,86 грн пені за період з 22.08.2021 по 21.10.2021, 359,33 грн штрафу (за прострочку більш ніж три місяці), 3593,32 грн штрафних санкцій та 62190,00 грн неустойки за період з 21.10.2021 по 20.07.2022 згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою спірні правовідносини сторін за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 22.11.2018 №2194, віднесені до зобов`язань найму (оренди).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У справі, що розглядається, орендоване майно є державним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна.

Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.

Сторонами Договору врегульовано обов`язок орендаря стосовно внесення орендної плати своєчасно та в повному обсязі (п. 5.3) та не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним (п.3.7) із затвердженим порядком її розподілу (співвідношення 50% державного бюджету та 50% балансоутримувачу).

Однак, зміст позовної заяви та поданих в якості підтвердження доказів свідчать про те, що свій обов`язок щодо своєчасності та повноти оплати відповідачем не виконано. Згідно поданого позивачем розрахунку стосовно стану надходження орендної плати по Договору № 2194 від 22.11.2018, відповідачем згідно платіжних доручень здійснено наступні проплати: 21.01.2019 на суму 2357,81 грн, 21.01.2019 на суму 1097,19 грн, 11.02.2019 на суму 3455,00 грн, 01.03.2019 на суму 5182,50 грн, 07.02.2020 на суму 11000,00 грн. Загалом 23092,50 грн.

При цьому, сума орендних платежів, що мала надійти до державного бюджету з урахуванням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу за згаданий період становила 68178,42 грн. Таким чином, держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях не отримала суму орендних платежів за використане відповідачем приміщення в розмірі 45085,92 грн (68178,42 грн-23092,50 грн).

Враховуючи, що заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за період з листопада 2018 по жовтень 2021 у розмірі 45085,92 грн належним чином доведена, доказів сплати відповідачем вказаної суми у визначені строки та станом на час розгляду справи по суті спору матеріали справи не містять, суд дійшов висновку обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за несплату орендної плати на суму 45085,92 грн.

Щодо стягнення пені і штрафу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У п. 3.7 Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ станом на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

За прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати у лютому-липні 2020 року позивачем нараховано до стягнення з відповідача 40,86 грн пені за період з 22.08.2021 по 21.10.2021 та 359,33 грн штрафу.

Судом встановлено, що розрахунок пені здійснено наступним чином: на суму заборгованості 2134,41 грн за період з 16.09.2021 по 21.09.2021 нараховано 5,96 грн, на суму заборгованості 2134,41 грн за період з 22.09.2021 по 15.10.2021 нараховано 24,85 грн, на суму заборгованості 3593,32 грн за період з 16.10.2021 по 21.11.2021 нараховано 10,04 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача стосовно пені, а також враховуючи встановлені строки оплати орендних платежів згідно п. 3.6 Договору, згідно яких платіж вноситься не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, апеляційний суд зазначає, що вказаний період, за який прокурор просить стягнути пеню включає в себе наявність заборгованості в розмірі 2134,41 грн за вересень 2021 року, а також 1458,91 грн за 21 день жовтня 2021.

Таким чином, нарахування пені за вересень 2021 на суму боргу 2134,41 грн підлягає до застосування з 15.10.2021 по 21.10.2021 та становить 5,96 грн.

Нарахування пені на суму 1458,91 грн має здійснюватись з листопада 2021 року. Разом з тим, зважаючи, що суд не вправі встановлювати періоди нарахування, які виходять за межі заявлених позивачем - по 21.10.2021, пеня за даний період не нараховується.

Отже місцевим судом вірно встановлено, що позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 5,96 грн.

Щодо штрафу, який становить 10% від простроченої понад три місяці в оплаті суми заборгованості в розмірі 3593,32 грн за період серпень-жовтень 2021 року у розмірі 359,33 грн, то колегія суддів зазначає, враховуючи наявність заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи, вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3593,32 грн штрафних санкцій.

В тексті позовної заяви, згідно викладеної прокурором позиції нарахування зазначеної суми, правова природа останньої є як заборгованість з орендної плати на останній день періоду, на який нараховуються штрафні санкції. Вказане також відображено в Розрахунку заборгованості з орендної плати до державного бюджету та пені, поданому прокурором в якості додатку до позовної заяви.

Регіональне відділення ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях не заперечує, що 3593,32 грн - це заборгованість з орендної плати, на яку в подальшому нараховуються штрафні санкції.

Зважаючи на те, що вказана сума не є штрафною санкцією, а правова природа останньої - це заборгованість з орендної плати за період з 22.08.2021 по 21.10.2021, яка була предметом розгляду в межах заявленої суми основного боргу в даній справі, то у задоволенні стягнення 3593,32 грн слід відмовити.

Щодо вимоги прокурора про зобов`язання ФОП Саяхдінова Руслана Фаридовича усунути перешкоди у здійсненні права власності державним майном та сплату неустойки.

В обґрунтування вказаної вимоги, прокурор посилається на той факт, що Договір оренди № 2194 від 22.11.2018 року діяв з 22.11.2018 по 21.10.2021 включно (п. 10.1 Договору).

Однак, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області на адресу ФОП Саяхдінов Р.Ф. направлявся лист від 25.05.2021 №50-02.01-2301 про відмову від договору оренди нерухомого майна в порядку передбаченому ч. 1 ст. 782 ЦК України. Зважаючи на те, що орендар на зазначений лист не відреагував, згідно позиції прокурора Договір є таким, що припинив свою дію 22.10.2021, а відтак нерухоме майно підлягає поверненню.

Поряд з цим, прокурором заявлено до стягнення 62190,00 грн неустойки, відповідно до ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України та є наслідком користування спірним приміщенням в період, коли Договір вже був припиненим.

Згідно із частинами першою та другою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Стаття 782 ЦК України передбачає право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як встановлено вищезазначеною нормою, відмова від договору є правом, а не обов`язком наймодавця. Про реалізацію цього права наймодавець повинен повідомити наймача.

З моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору найму договір вважається розірваним. Наймач зобов`язаний повернути наймодавцеві предмет оренди в строки, передбачені договором найму (оренди), а якщо такі строки не визначені - в розумний строк (тобто строк, необхідний для підготовки предмету оренди для передачі наймачеві). Строк для повернення орендованого майна може бути встановлений наймачем у повідомленні про відмову від договору найму.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії Договору оренди належним чином не виконано.

Вказане підтверджується тим, що єдиною та безумовною підставою вважати, що лист від 25.05.2021 №50-02.01-2301 отриманий орендарем є докази його відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 5 березня 2009 року та долучений до зазначених доказів опис вкладення в цінний лист з відбитком органу поштового зв`язку про відправлення або отримання зазначеного повідомлення особисто відповідачем під розписку на зазначеному повідомленні.

За таких обставин, твердження прокурора про те, що повідомлення 25.05.2021 №50-02.01-2301 про відмову від договору оренди нерухомого майна було надіслано Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області відповідачеві не підтверджено матеріалами справи та поданими доказами, а відтак Договір № 2194 не можна вважати таким, що достроково припинив свою дію внаслідок систематичного невиконання відповідачем свого зобов`язання по оплаті на підставі ст. 782 ЦК України.

Щодо твердження прокурора, що Договір припинив свою дію 22.10.2021 на підставі ст.ст. 763, 764 ЦК України, у зв`язку із закінченням терміну дії, на який його було укладено, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Сторони в п. 10.4 Договору встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Таким чином, з огляду на недотримання наймодавцем процедури припинення Договору оренди на встановлених сторонами умовах, відсутності повідомлення відповідача про небажання продовжувати орендні правовідносини та направлення такої заяви протягом одного місяця після закінчення Договору оренди - до 21.11.2021 відповідачу, свідчить про те, що Договір оренди не припинений, а пролонгований на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

За таких обставин, вимога прокурора про усунення перешкод у здійсненні права власності державним майном шляхом зобов`язання ФОП Саяхдінова Р.Ф. повернути на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях області нежитлове приміщення задоволенню не підлягає, про що вірно зазначено місцевим судом.

Стосовно викладеної прокурором вимоги про стягнення 62190,00 грн неустойки, яка заявлена на підставі ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України та є наслідком користування спірним приміщенням в період з 21.10.2021 року по 20.07.2022, коли, на думку прокурора, Договір вже був припиненим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Правова природа можливості стягнення зазначеної суми викладена в статті 785 Цивільного кодексу України та передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

При цьому мова йдеться як про припинення договору найму в результаті закінчення строку його дії, так і про дострокове припинення договору на вимогу будь-якої із сторін.

Разом з тим, як було встановлено вище, Договір оренди № 2194 не є припиненим, ані достроково, ані за закінченням строку його дії, а відтак підстав для стягнення 62190,00 грн подвійної орендної плати немає.

Щодо посилання прокурора на те, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України « Про оренду державного і комунального майна» в редакції закону № 157-XI, передбачено продовження дії договорів здійснюється на підставі аукціону та за настання певних умов, то колегія суддів зазначає, що в ч. 2 вказаної статті вказано, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.

Враховуючи, що договір оренди у даній справі був укладений вперше та строк дії його становив 2 роки і 11 місяців, то відносини що склалися між сторонами підпадають під дію ч. 2 ст. 18 Закону, а тому доводи прокурора в цій частині є непереконливими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2023 у справі №911/1714/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Київську обласну прокуратуру.

Матеріали справи №911/1714/22 повернути суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.08.2023 після виходу суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П. з відпустки.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук