УХВАЛА

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/12990/22
за позовом Компанії "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" (Bayer Intellectual Property GmbH)

до відповідачів:

1. Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.)

2. Міністерства охорони здоров`я України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України"

про захист прав інтелектуальної власності

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Рєпкіна Ю.Є.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Компанія "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" (Bayer Intellectual Property GmbH) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.), Міністерства охорони здоров`я України про: зобов`язання Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.) припинити порушення прав інтелектуальної власності компанії "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" (Bayer Intellectual Property GmbH) на винахід "Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові" за патентом України №73339; заборону Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.) використовувати винахід "Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові" за патентом України №73339 та посягати на права Компанії "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" (Bayer Intellectual Property GmbH) на винахід за патентом України №73339, в тому числі, шляхом подачі заяв про реєстрацію лікарського засобу із використанням цього винаходу, виготовлення продуктів (лікарських засобів) із застосуванням зазначеного винаходу, застосування таких продуктів (лікарських засобів), пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продажу, імпорту (ввезення) та іншого введення продуктів (лікарських засобів) в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях; заборону Міністерству охорони здоров`я України реєструвати лікарські засоби під торговою назвою "Воксабан 10, Воксабан 15, Воксабан 20" (діюча речовина "rivaroxaban"), поданий на реєстрацію 24.10.2022 Компанією "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо про прийняття Державним підприємством "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" до розгляду заяви Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.) про державну реєстрацію лікарського засобу під торговими марками "Воксабан 10, Воксабан 15, Воксабан 20". Указаний лікарський засіб має в собі діючу речовину, як охороняється патентом України, який належить позивачу. Означене, на думку позивача, свідчить про порушення його прав на винахід за патентом України №73339.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 задоволено заяву Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" про закриття провадження у справі від 26.07.2023; задоволено заяву Компанії "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" про закриття провадження у справі від 29.08.2023; закрито провадження у справі та вирішено питання про повернення судового збору.

29.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій позивач просить стягнути з Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.) понесені судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 443,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 424 євро.

Ухвалою суду від 04.09.2023 призначено розгляд заяви позивача на 13.09.2023.

05.09.2023 через систему "Електронний Суд" від відповідача-1 надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій відповідач-1 просить стягнути з позивача понесені судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 доларів США та витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 656,30 доларів США.

11.09.2023 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшла заява про залишення заяви позивача про розподіл судових витрат без розгляду.

Ухвалою суду від 12.09.2023 призначено до розгляду заяву відповідача-1 на 13.09.2023.

13.09.2023 через систему "Електронний Суд" від відповідача-1 надійшло клопотання про зменшення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

13.09.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача-1 про розподіл судових витрат та заперечення на клопотання відповідача-1 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 13.09.2023 суд заслухав пояснення представників сторін щодо заяви позивача про розподіл витрат та заяви відповідача-1 про розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 13.09.2023 за результатами розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат та заяви відповідача-1 про розподіл судових витрат проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат та заяву відповідача-1 про розподіл судових витрат, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення обох заяв, з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі суд виходив із того, що позивачем подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом встановлено, що згідно наказу Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" від 13.02.2023 №30 "Про зняття з розгляду лікарських засобів", лікарський засіб "Воксабан 10, Воксабан 15, Воксабан 20" знято з розгляду у зв`язку із неподанням матеріалів реєстраційного досьє у встановлений законодавством термін.

Суд відзначає, що у разі закриття провадження у справі, суд зобов`язаний керуватися положеннями статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною по відношенню до загальних правил розподілу судових витрат, встановлених статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Вирішення питання застосування положень частини третьої статті 130 ГПК України має вирішуватись з урахуванням положень диспозитивності і змагальності сторін, та залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття та за умови дотримання позивачем вимог частини восьмої статті 129 ГПК України щодо строку подання до суду відповідної заяви та доказів до неї.

Водночас аналіз змісту другого речення цієї статті свідчить про те, що застосування відповідних положень належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним виключно у разі якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та за заявою сторони.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №910/14980/21.

З огляду на норму статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони необхідно довести, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі №910/12099/17).

Як вбачається із матеріалів справи, фактично підставою для закриття провадження у справі є видача Державним підприємством "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" на виконання дискреційних повноважень наказу №30 "Про зняття з розгляду лікарських засобів" від 13.02.2023, яким фактично знято з розгляду заявку на реєстрацію лікарського засобу.

Матеріали справи не містять належним та допустимих доказів на вчинення відповдіачем-1 дій щодо задоволення вимог позивач. Більш того, у судовому засіданні представник відповідача-1 надав пояснення щодо наявності намірів повторного звернення до МОЗ із заявою про реєстрацію лікарського засобу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність відстав для задоволення заяви позивача про покладення на відповідача-1 витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, суд залишає без задоволення заяву позивача в частині стягнення витрат по сплаті судового збору, оскільки ухвалою суду від 29.08.2023 про закриття провадження у справі судом було вирішено питання повернення суми сплаченого судового збору позивачу з Державного бюджету України, а відтак подана заява в означеній частині є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо заяви Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України" про залишення заяви позивача про розподіл судових витрат без задоволення, оскільки на момент подачі позову адвокат не мав повноважень на представництво інтересів позивача, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, представництво інтересів позивача здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги №01-05-0702/20 від 25.02.2020 та виданого на підставі договору ордеру серії АА №1122511 від 16.07.2021.

Відповідно до п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.12.2021, договір діє до 31.12.2022.

У відповідності до п 5.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 19.12.2022, договір діє до 31.12.2023.

Таким чином, наявними у матеріалах справи документами спростовуються доводи третьої особи, викладені у вказаній заяві.

У відповідності до ч. 5 ст. 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Однією із умов для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, мають бути необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом. Тобто стягнення компенсації понесених витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій сторони.

Відповідних норм для визначення критеріїв за якими слід оцінювати необґрунтованість дій сторони у розумінні частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи, що призвели до пов`язаних з розглядом справи витрат протилежної сторони, процесуальний закон не містить.

При цьому, на думку суду, не можна виходити лише з буквального розуміння терміну "необґрунтовані", тобто такі, для яких не має достатньо фактів чи доказів. Необґрунтованими можуть бути визнані такі дії, які свідомо спрямовані на перешкоджання нормальному перебігу судового провадження та явно свідчать про зловживання правами.

Судом досліджено зміст заяви відповідача-1 та встановлено, що заявник не зазначає в чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, а саме лише подання позову та заяви про закриття провадження у справі не може бути розцінене судом як таке, що свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній має право на звернення до суду та реалізував таке право на свій розсуд, як і має право на подання заяви про закриття провадження у справі.

У даному випадку, суд не вбачає підстав для висновку про необґрунтованість дій позивача та стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем-1 витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача-1 про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 129, 130, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Компанії "Баєр Інтеллекчуел Проперті ГмбХ" (Bayer Intellectual Property GmbH) про розподіл судових витрат у справі №910/12990/22.

2. Відмовити у задоволенні заяви Компанії "Нобел Ілач Санаї ве Тіджарет А.С." (Nobel Ilac Sanayii ve Ticaret A.S.) про розподіл судових витрат у справі №910/12990/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.09.2023.

Суддя Н.І. Зеленіна