ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Черкаси Справа № 925/960/23

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін справу

за позовом фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни,

до відповідача - фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича,

про стягнення 17 020,81 грн,

14.07.2023 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни з вимогою стягнути з фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича пеню в сумі 13 248,69 грн, 3% річних в сумі 1 004,57 грн та 2 767,55 грн інфляційних втрат, нарахованих за невиконання зобов`язання встановленого рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/616/22. Крім того, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 1 500 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням господарського суду від 10.11.2022 у справі № 925/616/22 з відповідача на користь позивача стягнуто 53 140,36 грн, з яких 33 842,70 грн основної заборгованості, 13 122,23 грн інфляційних, 3 218,65 грн 3 % річних, 752,78 грн судового збору та 2 204 грн витрат на правничу допомогу. Рішення суду набрало законної сили 08.12.2022. Разом з тим, заборгованість в сумі 53 140,36 грн сплачена відповідачем у примусовому порядку 27.06.2023, тому позивач вважає, що у нього наявні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою від 19.07.2023 господарський суд відкрив провадження у справі № 925/960/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Постановив розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 17.08.2023. Встановив сторонам строк для подання заяв по суті.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 25.07.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З викладеного випливає, що строк для подання відзиву сплив 09.08.2023.

17.08.2023 від відповідача надійшов відзив з клопотанням про визнання поважними причин неподання відзиву та поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

Подане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що він не має юридичної освіти тому для представлення своїх інтересів у судах йому необхідний час щоб скористатися своїм правом на правничу допомогу. Крім того, з урахуванням зайнятості відповідача, що здійснює свою діяльність самостійно та необхідності часу на пошук адвоката для укладення договору на правничу допомогу, цей договір укладений 15.08.2023, тобто відразу як сторони досягли згоди з усіх істотних умов Договору.

Розглянувши подане клопотання, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3-6, ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та поновити строк для подання відзиву до дати його фактичного подання.

По суті позовних вимог відповідач заперечує з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви випливає, що підставою для стягнення пені у розмірі 13 248,69 грн, 3% річних у розмірі 1 004,57 грн, інфляційних втрати у розмірі 2 767,55 грн є невиконання рішення господарського суду Черкаської області у справі № 925/616/22, яким стягнуто з ФОП Зінченка С.Я. на користь ФОП Ніколенко О.А. 33 842 грн 70 коп. основного боргу, 13 122 грн 23 коп. інфляційних втрат, 3 218 грн 65 коп. - 3% річних, 752 грн 78 коп. судового збору та 2 204 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Тобто було стягнуто загальну суму 53 140,36 грн, в яку входять у тому числі і судовий збір у розмірі 752,78 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 204,00 грн.

Відповідач зазначає, що з приєднаного розрахунку штрафних санкцій вбачається, що початком їх нарахування позивачем визначено 10.11.2022, тобто дату на яку рішення у справі було таким, що не набрало законної сили, відтак зобов`язання по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у відповідача на дату 10.11.2022 не виникло, як не виникло зобов`язання з виконання рішення суду у цілому. Рішення господарського суду Черкаської області від 10.11.2022 у справі № 925/616/22 набрало законної сили 08.12.2022, а наказ у справі № 925/616/22 виданий господарським судом 13.12.2022.

Відповідач стверджує, що виконавчі провадження з виконання рішень у справах за позовами ФОН Ніколенко О.А. до ФОП Зінченка С.Я. відкриті 14.02.2023, номери виконавчих проваджень 71042961, 71042225. У зв`язку з чим, відповідач не мав можливості розпочати виконання рішення суду через відсутність актуальної інформації про рахунки позивача.

Як стверджує відповідач, позивач звернувся до виконавчої служби 14.02.2023, тому нарахування штрафних санкцій з 10.11.2022 є передчасним, оскільки рішення було таким, що не набрало законної сили, а позивачем не вживалося заходів щодо його виконання, які розпочаті лише 14.02.2023. Більше того, витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги не були узгодженими на 10.11.2022 тобто на дату з якої позивач рахує штрафні санкції.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем безпідставно розраховано пеню на суму вказану у рішенні господарського суду від 10.11.2022 у справі № 925/616/22, а посилання зроблені на практику Верховного Суду не є подібними спору, який розглядається. Відповідач зазначає, що позивач хоче стягнути з нього пеню, яка нарахована у тому числі і на пеню і на 3%річних і на інфляційне збільшення, однак позивачем не наведено висновків Верховного Суду чи норм права, які давали право кредитору нараховувати ці штрафні санкції на суму штрафних санкцій. Аналогічно із 3% річних та інфляційними втратами, позивач нараховує на інфляційні втрати, пеню та 3% річних, які стягнуті на підставі рішення господарського суду у справі № 925/616/22 повторно штрафні санкції, що, на думку відповідача, не є правомірним, оскільки не передбачено жодним актом законодавства. Нарахування штрафних санкцій на штрафні санкції є спробою збагачення позивача за рахунок відповідача.

Крім того, відповідач зазначає, що в Україні введено воєнний стан, а стягнення штрафних санкцій, що складають третину основного боргу, який на разі відсутній, явно не ґрунтується на принципах правової визначеності, справедливості та інших принципах встановлених ГПК України. Через військову агресію Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Військова агресія Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 у розумінні Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є безсумнівною форс-мажорною обставиною, тим більше, що через військову агресію держави-агресора відповідач втратив більшу частину своїх доходів та не може отримати кошти від ОСББ, яким виконував роботи.

Це пов`язано з тим, що Постановою КМУ від 5 березня 2022 р. № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо).

Відтак відповідач стверджує, що через запровадження в Україні воєнного стану він позбавлений можливості отримати кошти за виконані роботи в різних ОСББ, яким відповідач переважно і надавав послуги чи виконував роботи, оскільки ОСББ не має можливості розрахуватися з відповідачем через скрутне становище та неможливістю фактичного стягнення коштів із боржників у період воєнного стану.

Водночас, відповідач зазначає, що рішення у справі № 925/616/22 виконано у повному обсязі, яким вже стягнуто пеню та інші штрафні санкції, тому відсутні правові підстави для стягнення штрафних санкцій, що нараховані навіть не на основне зобов`язання, а на суму інфляційних втрат, пені, 3% річних, судового збору та витрат на правничу допомогу.

Відповідно до витягу з сайту "Укрпошта" за трек-номером 027, позивач отримав відзив 22.08.2023.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. (ч. 2 ст. 251 ГПК України)

В ухвалі про відкриття провадження у справі господарський суд встановив для позивача строк - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву для надання відповіді на відзив.

З викладеного випливає, що строк для подання відповіді на відзив сплив 28.08.2023.

01.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Господарський суд враховує положення ч. 7 ст. 116 ГПК України, відповідно до якої строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідь на відзив надійшла до господарського суду в конверті, на якому зазначено дату подання - 30.08.2023.

На підставі викладеного господарський суд доходить висновку про те, що позивачем пропущено строк для подання відповіді на відзив.

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Отже, з метою дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності, господарський суд вважає за можливе продовжити позивачу строк для подання відповіді на відзив до дати її фактичного подання.

По суті вимог, позивач зазначає, що виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених статтею 625 ЦК України сум (постанова пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р.).

Аналогічний висновок викладений у постанові від 21.09.2016 у справі №311/3310/14-ц у якій Верховний Суд зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК.

На думку позивача, посилання відповідача на те, що він не мав можливості розпочати виконання рішення суду з справі №925/616/22 через відсутність актуальної інформації про рахунки позивача, є лише доказом мотивів свідомого ухилення відповідача від виконання як судового рішення, так і здійснення заходів щодо погашення наявного боргу перед позивачем.

Позивач зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Позивач покликається на постанову Верховного суду від 05.04.2021 у справі №760/6938/16-ц де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках можуть виникати з деліктового зобов`язання та рішення суду.

Щодо позиції відповідача про зменшення судом розміру санкцій позивач зазначає, що поведінка відповідача, у сукупності його дій та вчинків, щодо ухиляння від виконання зобов`язань за договором, ухилення від своєчасного виконання рішення суду, ухилення від виконання вимог приватного виконавця, свідчать про відсутність підстав, для трактування судом відповідача як сумлінної сторони, а навпаки, вказує на його свідому несумлінність, що позбавляє суд можливості на зменшення заявлених для сатисфакції сум. Посилання відповідача на "воєнний стан" не виправдовує його не сумлінності.

Крім того, позивач зазначає, що позивач у день отримання відзиву на позов звернувся за правничою допомогою до адвоката, і на наступний же день було підготовлено та подано до суду відповідь на відзив відповідача у справі. У відзиві відповідач вказує, що "Відповідачем понесено витрати на підготовку та написання відзиву на позовну заяву у розмірі 2 400 грн. Позивач вважає за справедливе встановлення такого ж розміру витрат на правничу допомогу - 2 400 грн за підготовку відповіді на відзив. Відтак, позивач заявляє про збільшення судових витрат по справі на розмір правничої допомоги позивачу за підготовку відповіді на відзив.

Відповідно до витягу з сайту "Укрпошта" за трек-номером 779, відповідач отримав відповідь на відзив 31.08.2023.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. (ч. 2 ст. 251 ГПК України)

В ухвалі про відкриття провадження у справі господарський суд встановив для відповідача строк - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень.

З викладеного випливає, що строк для подання заперечення на відповідь на відзив сплив 05.09.2023.

Відповідач своїм правом не скористався, заперечення на відповідь на відзив не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, господарський суд встановив таке.

10.11.2022 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення у справі № 925/616/22 за позовом фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни до фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича про стягнення 227 702,20 грн, яким позов задовольнив частково. Стягнув з фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича на користь фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни 33 842,70 грн основного боргу, 13 122,23 грн інфляційних втрат, 3 218,65 грн - 3% річних, 752,78 грн судового збору та 2 204 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог в позові відмовив.

На виконання зазначеного рішення 13.12.2022 господарський суд видав наказ.

Відповідно до платіжної інструкції від 27.06.2023 № 7391 відповідачем сплачено на користь позивача 53 140,36 грн.

Оскільки відповідачем заборгованість сплачена 27.06.2023, після набрання рішенням суду від 10.11.2022 у справі № 925/616/23 законної сили, то, на думку позивача, у нього виникло право на стягнення заборгованості: пені в сумі 13 248,69 грн, 3% річних в сумі 1 004,57 грн та 2 767,55 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 53 140,36 грн, яка стягнута з відповідача на користь позивача згідно з рішенням господарського суду від 10.11.2022 у справі № 925/616/22, з яких 33 842,70 грн основної заборгованості, 13 122,23 грн інфляційних, 3 218,65 грн 3 % річних, 752,78 грн судового збору та 2 204 грн витрат на правничу допомогу.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Розглядаючи спір господарський суд враховує такі норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України)

В силу приписів ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України)

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.11.2022 у справі № 925/616/22 стягнуто з фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича на користь фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни 33 842,70 грн основного боргу, 13 122,23 грн інфляційних втрат, 3 218,65 грн - 3% річних, 752,78 грн судового збору та 2 204 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ст. 625 ЦК України)

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 20.08.2018 у справі № 914/508/17, від 11.08.2018 у справі № 914/1487/17.

Отже, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 902/330/17, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Викладеним спростовується позиція відповідача про те, що позивач має право на нарахування штрафних санкцій тільки з моменту набрання судовим рішенням законної сили та пред`явлення наказу суду до виконання.

Також господарський суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що виконавчі провадження з виконання рішень були відкриті лише 14.02.2023, у зв`язку з чим, відповідач не мав можливості розпочати виконання рішення суду у справі № 925/616/22 через відсутність актуальної інформації про рахунки позивача.

Відповідач не був позбавлений можливості звернутися до позивача із запитом про актуальні реквізити.

Господарський суд зауважує, що рішення суду за своєю правовою природою є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб, тому рішення суду у справі № 925/616/22 не є грошовим зобов`язанням або підставою його виникнення.

Відтак, у розумінні ст. 625 ЦК України, позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних втрат та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, при цьому основою для їх нарахування є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями. Нарахування 3% та інфляційних втрат на вже нараховані 3% та інфляційні не передбачено чинним законодавством. Ухвалення рішення не змінює правову природу таких нарахувань.

Обов`язок сплатити судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу на підставі рішення суду не є зобов`язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, тому відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України і у цій частині.

Водночас, суд встановив, що позивач здійснив нарахування 3% річних, інфляційних втрат на суми 13 122,23 грн (інфляційні втрати), 3218,65 грн (3 % річних), 752,78 грн (судовий збір), 2204 грн (витрати на правничу допомогу), за рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.11.2022 у справі № 925/616/22, що, як встановлено судом, суперечить ст. 625 ЦК України.

Відтак нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму 13 122,23 інфляційних втрат, 3 218,65 грн 3 % річних, 752,78 грн судового збору та 2 204 грн витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих на підставі судового рішення у справі № 925/616/22 від 10.11.2022, є безпідставними.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку, що позивачем необґрунтовано проведено нарахування на суму 53 140,36 грн, нарахування слід проводити лише на суму основного боргу, стягнутого за рішення господарського суду від 10.11.2022 у справі № 925/616/22 у розмірі 33 842,70 грн.

Дослідивши розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, господарський суд доходить висновку, що при обрахунку позивачем допущено помилку, оскільки, як уже встановлено судом, неправильно визначено основу для нарахування.

Також позивач заявив до стягнення 3% річних за період 10.11.2022 - 27.06.2023, тобто включив день сплати заборгованості (27.06.2023), що є помилковим.

Отже, за розрахунком суду, за період 10.11.2022 - 26.06.2023 на суму заборгованості 33 842,70 грн стягненню підлягає 636,98 грн 3 % річних.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, господарський суд встановив, що позивачем допущено аналогічну помилку у визначенні суми, на яку здійснюється нарахування, а також містяться суперечності у визначенні періоду нарахування. Так, позивач зазначає період: 10.11.2022 - 27.06.2023, втім уточнює, що за червень 2023 року інфляційні не встановлено.

З викладеного випливає, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період 10.11.2022 - 31.05.2023. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат на суму заборгованості 33 842,70 грн за такий період суд встановив, що сума інфляційних втрат, яка підлягає до задоволення становить 1 762,53 грн.

Щодо стягнення пені господарський суд зазначає таке.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України)

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України)

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Господарського суду Черкаської області від 10.11.2022 у справі № 925/616/22 суд встановив: "...Водночас умовами договору підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не був встановлений.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову в цій частині позову також слід відмовити..."

Підсумовуючи викладене, господарський суд доходить висновку, що оскільки умовами укладеного між сторонами договору, стягнення пені не передбачено, відтак відсутні підстави для її стягнення.

Аргументи відповідача, що в Україні введено воєнний стан і у зв`язку з цим нарахування штрафних санкцій є безпідставним та недоречним спростовуються таким.

Господарський суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про підприємництво" підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

І позивач і відповідач у справі є фізичними особами-підприємцями та несуть в рівній мірі ризики, пов`язані зі здійсненням власної підприємницької діяльності. Відтак, наслідки, які настали у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану впливають на діяльність усіх підприємств та осіб, які займаються підприємницькою діяльністю.

Відтак, господарський суд задовольняє позов частково у сумі 2 399,51 грн, з яких 636,98 грн 3% річних та 1 762,53 грн інфляційних втрат. В решті позов не підлягає до задоволення, як необґрунтований.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ФОП Ніколенко О.А. надано документи, які свідчать про такі обставини.

17.05.2022 Адвокат Макеєв Валерій Федорович (Адвокат) та ФОП Ніколенко Оксана Анатоліївна (Замовник/Клієнт) підписали Договір № 193 про надання правничої допомоги адвокатом Макеєвим. (далі - Договір)

Замовник замовляє у Адвоката послуги, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. При цьому Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. (п. 1.1. Договору)

Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень:

- надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, МВС та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб, надає Замовнику окремі консультації щодо його діяльності.

- представляє Замовника з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Замовника не передбачених даним Договором.

- представляє інтереси Замовника в судах всіх рівнів та інстанцій, в органах прокуратури, МВС та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Замовника. (п. 1.2. Договору)

Клієнт зобов`язаний:

2.2.7 відшкодовувати Адвокату фактичні витрати, необхідні для виконання Договору;

2.2.8 своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг за Договором.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 17 травня 2025р. (п. 3.1. Договору)

За правову допомогу Замовник сплачує Адвокату у відповідності до виставлених рахунків, які виставляються згідно прайсу адвоката. (п. 4.1. Договору)

За предметні послуги, передбачені в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі, згідно прайсу послуг адвоката. (п. 4.2. Договору)

В ціну Договору не включені фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором. Фактичні витрати Адвоката підлягають відшкодуванню за окремими рахунками. До фактичних витрат Адвоката відносяться витрати на поштовий зв`язок, комунікаційний зв`язок, що здійснюється для надання послуг Замовнику, транспортні витрати, понесені адвокатом для представництва Клієнта в судах та інших установах та організаціях (але не виключно), що знаходяться за межами міста Черкаси. Перелік фактичних витрат не є вичерпним, а встановлюється при виконанні конкретного замовлення Клієнта індивідуально. (п. 4.3. Договору)

Гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. (п. 5.1. Договору)

Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи (прайс) яких є типовим для надання послуг адвокатом Макеєвим В.Ф., при цьому прайс на послуги адвоката розміщено на його офіційному сайті. Адвоката та Клієнт можуть узгодити іншу вартість послуг, відмінну від цін, що встановлені у прайсі Адвоката. У такому випадку сторони складають додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги. Учасники АТО, ветерани війни, колишні полонені та члени їх родин мають індивідуальну пільгу з отримання послуг Адвоката Макеєва В.Ф. ЗА індивідуальним підходом адвокат може надавати безкоштовні послуги з правничої допомоги. (п. 5.2. Договору)

Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. (п. 5.3. Договору)

Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг відображається у рахунку (рахунку-фактурі) адвоката. (п. 5.6. Договору)

Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура. (п. 5.7. Договору)

Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури. (п. 5.8. Договору)

Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката ( фізичної особи підприємця, що надає послуги з правничої допомоги). (п. 5.9. Договору)

Замовник складає замовлення на послугу, а адвокат її надає та виставляє Замовнику рахунок на сплату послуги. (п. 6.1. Договору)

Рахунок на послуги Адвоката має бути оплачений негайно в день його вручення Замовнику. (п. 6.2. Договору)

Відповідно до Акту наданих послуг № 2-1007/23 від 10.07.2023, Адвокат передав, а Клієнт прийняв такі послуги:

1. Зустріч з клієнтом. Надання попередньої усної консультації щодо можливості подання позовної заяви протягом 1 год на загальну суму 300 грн.

2. Підготовка позовної заяви про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання встановленого рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/616/22 протягом 4 год на загальну суму 1 200 грн.

Підписанням цього Акту Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правничої допомоги № 193 від 17.05.2022 року, а також не має претензій до Адвоката стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті. Адвокат підтверджує факт розрахунку за надані послуги в повному обсязі: Замовник послуг повністю сплатив, а адвокат отримав 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 02-1007/23 від 10.07.2023, позивачем сплачено на рахунок адвоката 1 500 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг № 2-2908/23 від 29.08.2023, Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги:

1. Зустріч з клієнтом протягом 1 год. на загальну суму 300 грн.

2. Ознайомлення з відзивом. Підготовка відповіді на відзив відповідача у справі № 925/960/23 протягом 7 год. на загальну суму 2 100 грн.

Підписанням цього Акту Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правничої допомоги № 193 від 17.05.2022 року, а також не має претензій до Адвоката стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті. Адвокат підтверджує факт розрахунку за надані послуги в повному обсязі: Замовник послуг повністю сплатив, а адвокат отримав 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 02-2908/23 від 29.08.2023, позивачем сплачено на рахунок адвоката 2 400 грн.

Також до справи додано Ордер про надання правничої (правової) допомоги фізичній особі-підприємцю Ніколенко Оксані Анатоліївні адвокатом Макеєвим Валерієм Федоровичем від 11.07.2023 серія СА № 1056956 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Макеєва Валерія Федоровича від 15.01.2018 серія ЧК № 000856.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не надав суду заперечень щодо заявленого розміру судових витрат.

Судом, враховуючи критерії, визначені у ч. 5 ст. 129 ГПК України, встановлено, що понесені відповідачем витрати відповідають таким критеріям.

Всупереч надання відповідачем доказів на понесення судових витрат, які складаються з 1 500 грн при підготовці позовної заяви та 2 400 грн при підготовці відповіді на відзив, у прохальній частині позовної заяви та відповіді на відзив відповідачем заявлено до стягнення 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що саме такий розмір витрат на правничу допомогу зазначений позивачем у позовній заяві в якості попереднього розрахунку судових витрат.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що витрати позивача на правову допомогу є підтвердженими та співмірними зі складністю справи і виконаною адвокатом роботою в розмірі 1 500 грн. Саме такий розмір визначений позивачем в попередньому розрахунку витрат.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 1500 грн покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-77, 129, 233, 236-241, 247, 251-252, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича, ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни, ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 3 % річних в сумі 636,98 грн, 1 762,53 грн інфляційних втрат, 378,38 грн судового збору та 211,46 грн витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Повне рішення складено та підписано 15.09.2023.

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА