ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. Справа№ 910/5786/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Шапрана В.В.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023

у справі № 910/5786/22 (суддя: Селівон А.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (у подальшому назву змінено на Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер")

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема-центр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов`язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (у подальшому назву змінено на Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема-центр" про зобов`язання виконати умови договору: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінема-центр" виконувати умови Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2974 від 14.05.2019 року, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації "Київкінофільм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінема-центр", а саме: своєчасно і в повному обсязі виконувати договірне господарське зобов`язання - сплачувати у встановлені договором строки та порядку орендну плату.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2974 від 14.05.2019 року в частині своєчасної сплати орендних платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, що, в свою чергу, створює збитки для орендодавця та балансоутримувача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до алгоритму про звільнення орендаря від сплати орендної плати та на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України Акт «Про призупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду в частині нарахування та сплати орендної плати внаслідок неможливості використання орендарем об`єкта оренди» від 05.12.2019 року може бути підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати за Договором оренди №2974 від 14.05.2019 року починаючи з 01.12.2019 року. Зауважив, що зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату припинилися з 03.06.2022, у зв`язку із звільненням орендованого приміщення орендарем. Наголосив, що рішення суду про необхідність виконання умов договору оренди щодо сплати орендної плати в примусовому порядку буде дублювати та підсилювати аналогічний обов`язок орендаря, що визначений сторонами у такому договорі оренди, а тому не є ефективним способом захисту в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу КМР (КМДА) "Київський культурний кластер" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (у подальшому назву змінено на Комунальне підприємство виконавчого органу КМР (КМДА) "Київський культурний кластер") до ТОВ "Сінема-центр" задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без врахувань дійсних обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню апеляційним судом. Зауважує, що відповідач не виконує договірних господарських зобов`язань за Договором оренди, а тому є необхідність в додаткових засобах реагування - впливу на недобросовісного контрагента. Підкреслює, що у разі задоволення позову, зможе звернутися до державних чи приватних виконавців з рішенням та офіційною інформацією щодо наявних невиконаних господарських зобов`язань, виражених в цифрах.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 апеляційна скарга у справі № 910/5786/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Шапран В.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/5786/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5786/22.

17.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 22.06.2023 надійшли матеріали справи № 910/5786/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 було залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідачу у даній справі - ТОВ "Сінема-центр" листом з описом вкладення на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023, представником позивача подано заяву про надання суду доказів надсилання копії апеляційної скарги із додатками відповідачу.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Шапрана В.В. та Ходаківської І.П., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 справу № 910/5786/22 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 прийнято до провадження визначеним складом суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 призначено на 18.09.2023; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

06.09.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що визначений позивачем предмет позову не враховує ані припинення правовідносин сторін, ані конкретики щодо його виконання. Наголошує, об`єкт оренди має значну кількість недоліків, що виключають його експлуатацію. Вказує на те, що орендодавець достовірно підтвердив дострокове розірвання Договору оренди, зокрема, між сторонами було підписано акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 справу № 910/5786/22 за апеляційної скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.09.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 18.09.2023 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому процесуальним законодавством порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа в електронний кабінет.

Також, 04.09.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи, які повідомлені про судовий розгляд в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 14.05.2019 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець за договором, третя особа у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» (орендар за договором, відповідач у справі), а також Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» (підприємство-балансоутримувач, позивач у справі) укладено Договір №2974 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець на підставі рішення конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.04.2019 року протокол №60 передає приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. №19 літера «А» для організації кінопоказів відповідно до умов цього договору, далі також - цільове призначення (пункт 1.1 Договору оренди).

Розділами 1-9 Договору оренди сторони узгодили предмет договору, об`єкт оренди, орендну плату, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, відновлення об`єкта оренди та умови його повернення, строк дії договору, інші умови договору тощо.

За приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно пункту 9.1 Договору оренди цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами, нотаріального посвідчення і державної реєстрації, і діє протягом строку оренди - 10 років з дати приймання-передачі об`єкта оренди в оренду орендарю за актом приймання-передачі орендованого майна, підписаним сторонами за формою, наведеною у Додатку №2 до цього договору.

Вказаний договір підписаний представниками орендаря, орендодавця та підприємства-балансоутримувача, скріплений печатками юридичних осіб та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. та зареєстровано в реєстрі за №420.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в статті 759 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, у відповідності до статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", належить, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста та наказом Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 23 від 16.04.2019 року закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (позивач у справі, балансоутримувач за Договором).

Відповідно до пункту 2.1 Договору оренди об`єктом оренди є: нежитловий будинок загальною площею: 7376,30 кв.м., у тому числі підвал - 649,20 кв.м., цоколь - 1805,90 кв.м., 1 поверх - 2096,70 кв.м, 2 поверх - 1982,90 кв.м., 3 поверх - 841,60 кв.м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно з положеннями пункту 2.2 Договору оренди об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм», яке є підприємством-балансоутримувачем.

Отже, оскільки орендоване майно є комунальною власністю, відносини сторін даного Договору оренди регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1, 2 статті 1, регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або майна, що перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Пунктом 4.1.1 Договору оренди передбачено, що орендодавець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати по акту приймання-передачі об`єкт.

Згідно з пунктом 2.4 Договору оренди стан об`єкта оренди на дату передачі його орендареві визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком підприємства-балансоутримувача і орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором оренди №2974 від 14.05.2019 року нежитловий будинок, що перебуває на балансі КП «Київкінофільм», загальною площею 7376,30 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок №19 літера «А», на підтвердження чого 13.06.2019 року між орендодавцем, підприємством-балансоутримувачем та орендарем було підписано та скріплено печатками трьохсторонній Акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна (Додаток №2 до Договору оренди від 14.05.2019 року), копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаний акт підписаний орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем, а також скріплений печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, в тому числі щодо стану об`єкта оренди.

Факт отримання в оренду та подальше користування комунальним нерухомим майном відповідачем не заперечувався.

Таким чином, орендодавцем було належним чином виконано свій обов`язок з передачі в оренду ТОВ «Сінема-Центр» нерухомого майна, загальною площею 7376,30 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок №19 літера «А», на підставі Договору, а відповідачем прийнято вказане майно у строкове платне користування без будь - яких зауважень.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно частин 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколом засідання конкурсної комісії від 15.04.2019 року і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2019 року: 287,31 грн. за 1 кв.м., що в цілому складає 2 119 253,00 грн.

Згідно з пунктом 3.2 Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Пунктом 3.5 Договору оренди визначено, що додатково до орендної плати нараховується податок па додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Відповідно до пункту 3.6 Договору оренди орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.7 Договору оренди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

Пунктом 4.2.3 Договору оренди передбачений обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За умовами пункту 4.3.1 Договору оренди підприємство-балансоутримувач зобов`язане здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього договору і у разі виникнення заборгованості з орендної плати вжити заходів щодо погашення заборгованості, в тому числі проводити відповідну претензійно-позовну роботу.

Згідно пункту 5.2.2 Договору оренди підприємство-балансоутримувач має право стягувати з орендаря заборгованість з орендної плати та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідно до наведених положень Договору оренди позивач як підприємство-балансоутримувач наділений правом здійснювати нарахування відповідачеві суми орендної плати за користування об`єктом оренди, а також здійснювати контроль за виконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати на рахунок підприємства-балансоутримувача, для чого КП «Київкінофільм» уповноважений орендодавцем вживати заходи щодо погашення заборгованості з орендної плати, у тому числі шляхом пред`явлення до орендаря відповідного позову.

За доводами скаржника, відповідач починаючи з 01.12.2019 року свої зобов`язання за Договором оренди щодо сплати орендної плати позивачу не виконує, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворюється заборгованість.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» як орендар звернулось до Департаменту комунальної власності м. Києва як орендодавця та Комунального підприємства «Київкінофільм» як підприємства-балансоутримувача з листом №197/1 від 27.11.2019 року (вхід. № 060/48/595 від 27.11.2019 року) щодо створення комісії для підтвердження неможливості використання об`єкта оренди за призначенням згідно з Договором оренди №2974 від 14.05.2019 року, посилаючись на те, що об`єкт оренди було передано у технічному стані, не придатному для використання за призначенням, та просило вирішити питання про фіксацію стану об`єкта оренди.

За результатами розгляду даного листа, наказом Департаменту комунальної власності м. Києва №507 від 04.12.2019 року «Про проведення перевірки стану використання об`єкта оренди» було створено комісію з перевірки стану використання об`єкта оренди на вул. Велика Васильківська 19, літ. А, загальною площею 7376,30 кв.м.

В складі комісії приймали участь представники орендаря, орендодавця та підприємства-балансоутримувача, а також фахівці з пожежної та техногенної безпеки. Комісії було доручено здійснити перевірку з виїздом на місцезнаходження об`єкта та скласти акт за результатами перевірки.

Так, 05.12.2019 року за результатами обстеження об`єкта оренди на вул. Велика Васильківська 19, літ. А комісією був складений відповідний Акт «Про призупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду в частині нарахування та сплати орендної плати внаслідок неможливості використання орендарем об`єкта оренди».

Відповідно до складеного комісією Акта від 05.12.2019 року було встановлено: що унаслідок об`єктивних обставин, за які Орендар не відповідає (непридатність об`єкта оренди за своїм технічним станом до використання за призначенням, зайняття частини об`єкта оренди іншими суб`єктами господарювання), Орендар не може використовувати об`єкт оренди відповідно до умов Договору; 2) на підставі частини 6 статті 762 ЦК України, а також рішення постійної комісії з питань власності (п. 10 Протоколу №5/131 від 11.12.2018 року), зупинити виконання сторонами зобов`язань по Договору в частині нарахування та сплати орендної плати з 01 грудня 2019 року. Зазначений акт є підставою для припинення нарахування орендної плати з 01.12.2019 року. Підприємство-балансоутримувач починає нарахування орендної плати після надання орендарю погодження розробленої орендарем проектно-кошторисної документації та погодження на проведення ремонтних робіт.

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частинами 5, 6 статті 762 ЦК України плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 вказала, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Разом із тим, обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно із частиною 6 статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадки, втім не обмежуються ними.

З урахуванням викладеного вище Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відсутність у частині 6 статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

При цьому, незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

В контексті подібних спірних правовідносин Верховний Суд в постанові від 18.08.2020 року у справі № 910/10657/19 дійшов висновку, що закон не містить переліку обставин, які звільняють наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі обставини одночасно позбавляють орендаря можливості користуватись об`єктом оренди і він не відповідає за це.

Також, як зазначено в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 915/1046/19 у випадку коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього ч. 3 ст. 18 та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає.

Разом з цим, за результатами опрацювання Департаментом комунальної власності м. Києва доручення постійної комісії Київської міської ради з питань власності, щодо застосування єдиного механізму у випадках, які врегульовані у ч. 6 ст. 762 ЦК України, рішенням постійної комісії Київської міської ради з питань власності, оформленим протоколом від 11.12.2018 року №55/131, встановлено єдиний алгоритм (механізм) такого застосування та визначено наступний порядок дій:

- у разі неможливості використання орендарем об`єкта оренди, обумовленими незалежними від орендаря обставинами (в тому числі відсутність підключення нежитлового приміщення до тепло-, електропостачання та інших комунальних послуг), створювати комісію за участю орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача для встановлення цього факту. За результатами роботи комісії складати Акт про зупинення виконання сторонами своїх зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. В Акті зазначати дату, з якої орендар припиняє користування орендованим приміщенням, підприємство - балансоутримувач припиняє нарахування орендної плати;

- у разі відновлення виконання сторонами своїх зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, комісії за участю орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача складати Акт про відновлення користування орендарем приміщеннями. В Акті зазначати дату, з якої підприємство - балансоутримувач починає нараховувати орендну плату.

- для встановлення факту неможливості використання орендарем об`єкта оренди, до складу комісії можуть бути залучені фахівці інших установ, підприємств, організацій та суб`єкти господарювання.

Отже, відповідно до вказаного алгоритму про звільнення від сплати орендної плати факт неможливості використання орендованого майна фіксується комісією у складі орендодавця, балансоутримувача та орендаря. Акт, складений за результатами роботи цієї комісії, є підставою для припинення нарахування орендної плати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до алгоритму про звільнення орендаря від сплати орендної плати та на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України Акт «Про призупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду в частині нарахування та сплати орендної плати внаслідок неможливості використання орендарем об`єкта оренди» від 05.12.2019 року може бути підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати за Договором оренди №2974 від 14.05.2019 року починаючи з 01.12.2019 року.

Поряд з викладеним місцевий господарський суд вірно звернув увагу на те, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2974 від 14.05.2019 року та/або його окремих положень суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін.

Відповідно до пункту 9.5 Договору оренди договір може бути розірвано за погодженням сторін. Договір вважається розірваним з дати повідомлення орендаря/орендодавця про згоду розірвати договір, але не раніше дати повернення підприємству-балансоутримувачу об`єкта за актом приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент комунальної власності м. Києва листом від 26.04.2022 року №062/05-19-1574 повідомив відповідача про відсутність заперечень щодо дострокового розірвання Договору оренди №2974 від 14.05.2019 року, а також листом від 19.05.2022 року №062/05-15-1731 просив забезпечити доступ уповноваженій особі Департаменту комунальної власності м. Києва до приміщення нежитлового будинку на вул. Велика Васильківська, 19, літ. А для складання акта приймання-передачі нерухомого майна.

Згідно з частиною 4 статті 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

У відповідності до приписів статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Так, 03.06.2022 року у зв`язку з розірванням Договору №2974 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.05.2019 року між орендарем, орендодавцем та підприємством-балансоутримувачем складено трьохсторонній Акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна від 03.06.2022 року, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняв з орендного користування нежитловий будинок, що перебуває на балансі КП «Київкінофільм», загальною площею 7376,30 кв.м., розташований за адресою: вул. Велика Васильківська, 19, літ. А.

Вказаний Акт приймання-передачі підписаний повноважними представниками орендаря, орендодавця та підприємства-балансоутримувача і скріплений печатками сторін.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України розірвання договору є підставою для припинення зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

При цьому, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря щодо сплати орендної плати та інших платежів з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини звільнення орендованого приміщення орендарем, які підтверджуються наведеним вище Актом приймання-передачі (повернення) нерухомого майна від 03.06.2022 року, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання відповідача як орендаря сплачувати орендну плату припиняються з 03.06.2022 року.

Надаючи оцінку заявленому позивачем способу захисту порушених прав, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Так, частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути увагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейським судом з прав людини зазначено, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 цього закону залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним/ тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, зокрема, зазначено, що якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Як вже зазначалось раніше, предметом позову у даній справі є вимога Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкінофільм» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» виконати умови Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2974 від 14.05.2019 року, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київкінофільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр», шляхом виконання договірного зобов`язання, а саме: сплати у встановлені договором строки та у встановленому договором порядку, встановленої договором орендної плати.

Виходячи зі змісту пункту 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, яким передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов`язку в натурі, позовна вимога про зобов`язання відповідача виконати умови договору в частині сплати у встановлені договором строки та у встановленому договором порядку, встановленої договором орендної плати є присудженням обов`язку в натурі.

При цьому як зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/16744/17 від 14.05.2019 року, такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування майном незалежно від наслідків господарської діяльності визначений статтею 762 Цивільного кодексу України, статтею 286 Господарського кодексу України, частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частинами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також у пунктах 3.7 та 4.2.3 Договору оренди.

Отже, обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном до припинення Договору оренди (до спливу строку дії Договору оренди або розірвання Договору оренди) відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

При цьому рішення суду про необхідність виконання умов договору оренди щодо сплати орендної плати в примусовому порядку буде дублювати та підсилювати аналогічний обов`язок орендаря, що визначений сторонами у такому договорі оренди.

Таким чином, питання щодо наявності/відсутності у орендаря обов`язку зі сплати орендної плати, а також наявності/відсутності підстав для звільнення орендаря від сплати орендної плати з підстав, передбачених чинним законодавством, має вирішуватися судом в межах розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за Договором оренди, та у разі ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відповідної суми боргу, примусове виконання такого рішення суду призведе до відновлення прав орендодавця.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача виконати умови Договору, а саме: сплати у встановлені договором строки та у встановленому договором порядку встановлену договором орендну плату є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є позовна вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості зі сплати орендної плати, який позивачем як підприємством - балансоутримувачем, на рахунок якого відповідачем вноситься орендна плата за спірним Договором, і було реалізовано шляхом звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.12.2019 року в межах господарської справи № 910/5852/22, рішення в якій ухвалено 21.03.2023 року Господарським судом Полтавської області.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з підстав та предмета заявленого позову у даній справі, суд зазначає, що нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства України не передбачено такого способу захисту права (законного інтересу) як зобов`язання виконувати умови договору в частині сплати орендної плати, а також відсутні докази, що такі способи захисту права передбачені договором сторін.

Поряд із цим суд звертає увагу, що захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Отже, заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача виконувати умови договору в частині сплати орендної плати не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. Проте виходячи з диспозитивності норми цивільного законодавства щодо розпорядження особою своїм правом на захист, позивач не позбавлений можливості застосувати в подальшому способи захисту, визначені законом або договором, якщо вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Київкінофільм» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» виконати умови Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2974 від 14.05.2019 року, укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київкінофільм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр», шляхом виконання договірного зобов`язання, а саме: сплати у встановлені договором строки порядку, орендної плати з огляду на те, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції прийнято без врахувань дійсних обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню апеляційним судом, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 910/5786/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер".

4. Справу № 910/5786/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.09.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.В. Шапран

В.А. Корсак