ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2729/22

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Друккера Д.Д., розглянувши

Скаргу ОСОБА_1 вх. № суду 49/23 від 26.07.2023 на дії державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києва)

у справі № 911/2729/22

За позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 33 606,92 грн

Учасники судового процесу:

від позивача (стягувача): не з`явився;

від відповідача (боржника): ОСОБА_2 ;

від органу ДВС: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Київської області (суддя Бацуца В.М.) перебувала справа № 911/2729/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 33 606,92 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_1 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, 5 473,13 грн інфляційних збитків, 671,00 грн 3 % річних, 2 080,81 грн судового збору та 26,80 грн інших витрат, пов`язаних з розглядом справи; відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

08.05.2023 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 видано відповідний наказ.

26.06.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла скарга б/н від 21.06.2023 (вх. № 45/23 від 26.06.2023) на дії головного державного виконавця і скасування постанови про зупинення провадження, в якій заявник просив суд визнати дії головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Поліщук Вероніки Самвелівни незаконними та скасувати постанову від 12.06.2023 р. про зупинення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2023 у справі № 911/2729/22 повернуто ОСОБА_1 скаргу б/н від 21.06.2023 р. (вх. № 45/23 від 26.06.2023) на дії головного державного виконавця і скасування постанови про зупинення провадження та додані до неї матеріали без розгляду з огляду на невідповідність поданої скарги вимогам ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не додано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б надіслання (надання) позивачем відповідачу, ПАТ «Центренерго» копії скарги і доданих до неї документів.

26.07.2023 після усунення відповідних недоліків до канцелярії суду від позивача надійшла скарга б/н від 21.06.2023 (вх. № 49/23 від 26.07.2023) на дії головного державного виконавця і скасування постанови про зупинення провадження, в якій заявник просив суд визнати дії головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Поліщук Вероніки Самвелівни незаконними та скасувати постанову від 12.06.2023 р. про зупинення виконавчого провадження.

Разом із зазначеною скаргою позивачем також подано до суду клопотання № б/н від 19.07.2023 (вх. № суду 14339/23 від 26.07.2023) про поновлення пропущеного строку для подачі скарги.

Оскільки суддя Бацуца В.М. з 31.07.2023 до 09.08.2023 включно перебував у щорічній відпустці, вищезазначену заяву, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, було передано на розгляд судді Л.В. Сокуренко.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.08.2023 у справі № 911/2729/22 клопотання ОСОБА_1 № б/н від 19.07.2023 (вх. № суду 14339/23 від 26.07.2023) про поновлення пропущеного строку на подання скарги задоволено; прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 № б/н від 21.06.2023 (вх. № суду 49/23 від 26.07.2023) на дії державного виконавця і скасування постанови про зупинення виконавчого провадження та призначено розгляд скарги на 10.08.2023.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою належного повідомлення сторін та орган державної виконавчої служби про розгляд скарги судом та їх право подати письмові пояснення та заперечення по скарзі, Господарським судом Київської області направлено ухвалу про призначення до розгляду скарги від 02.08.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси-місцезнаходження сторін та органу ДВС, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначене поштове відправлення було вручено органу ДВС та боржнику особисто 10.08.2023, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

10.08.2023 в судове зсідання представники сторін та представник від органу ДВС не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 10.08.2023, у зв`язку із неявкою уповноважених представників сторін та органу ДВС в судове засідання, а також враховуючи, що ухвалу про призначення скарги до розгляду боржник та орган ДВС отримали 10.08.2023, судом вирішено відкласти розгляд скарги на 07.09.2023.

З метою повідомлення сторін та орган ДВС про дату та час наступного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 10.08.2023 та направлено останню сторонам.

22.08.2023 до канцелярії суду від ПАТ «Центренерго» надійшло заперечення на скаргу.

04.09.2023 до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшло заключне слово по скарзі.

07.09.2023 в судове засідання прибув представник відповідача (боржника) та надав усні пояснення по скарзі, відповідно до яких проти задоволення скарги заперечував та просив суд у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

07.09.2023 в судове засідання представники стягувача та від органу ДВС не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на те, що згідно ч. 4 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, а також, з урахуванням того, що в матеріалах скарги достатньо документів, суд дійшов висновку, що незважаючи на неявку представників стягувача та ВДВС, скарга ОСОБА_1 може бути розглянута судом в судовому засіданні 07.09.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування поданої скарги стягувач посилається на те, що за наслідками проведення річних загальних зборів ПАТ «Центренерго» було прийнято рішення про виплату позивачу дивідендів за 2018 рік, однак останнім не було виконано свій обов`язок та не виплачено позивачу, як акціонеру, додаткових дивідендів за 2018 р., у зв`язку із чим позивачка звернулась до Господарського суду Київської області за захистом своїх порушених прав та примусовим стягненням з відповідача суми дивідендів.

Скаржниця зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 при розгляді справи № 911/2729/22 було встановлено, що рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Центренерго» від 30.04.2021 р., оформленим протоколом № 2 від 30.04.2021 р. та рішенням Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго», оформленим протоколом № 16/2021 від 29.04.2021 р. було прийнято рішення про виплату дивідендів та встановлений строк виплати таких з 10.06.2021 до 30.10.2021, проте відповідач дивіденди позивачу не сплатив. Стягувач у скарзі зазначає, що рішення акціонерів є обов`язковими для виконання.

На думку скаржниці, постанова, винесена 12.06.2023 головним державним виконавцем Поліщук В.С. про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року № 36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності», пункту 12 частини 1 ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» до закінчення строку дії постанови «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності», є неправомірною та порушує її право на отримання належних їх дивідендів, присуджених рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22.

Крім того, скаржниця наголошує, що рішення загальних зборів про виплату дивідендів є чинним та не скасоване; боржник виплатив державі дивіденди, проте не здійснив виплату належних скаржниці дивідендів, що порушує рівність сторін перед Конституцією України; ПАТ «Центренерго» мав можливість самостійно сплатити належні скаржниці дивіденди, проте такого не зробив; посилання ПАТ «Центренерго» на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17 не підлягає застосуванню до правовідносин у справі № 911/2729/22, оскільки у даній справі присуджена позивачу сума до стягнення є дивідендами, а не активами ПАТ «Центренерго»; державний виконавець винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 36-р від 16 січня 2019 року у той час, як дивіденди нараховані за 2018 рік.

Наведені обставини, на думку скаржниці, порушують ст. 6, 8, 41, 129-1 Конституції України, у зв`язку із чим просить суд визнати дії головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києва) Поліщук В.С. незаконним та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023.

У свою чергу боржник у своїх запереченнях на скаргу проти вимог скаржника заперечував та просив суд у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне. На думку боржника, дії головного державного виконавця з винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

Боржник зазначає, оскільки ПАТ «Центренерго» є господарським товариством, пакет акцій якого у розмірі 78,289%, що належить державі, включено до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, виконавчі дії відносно ПАТ «Центренерго» підлягають зупиненню на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з приводу законності дій державного виконавця по зупиненню виконавчих дій у випадку наявності обстави визначених Законом України «Про виконавче провадження, боржник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 07.09.2022 року по справі № 910/22858/17.

З урахуванням зазначеного, боржник переконаний, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є повністю законними. У зв`язку із цим, боржник просить суд у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Дослідивши в судовому засіданні 07.09.2023 матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 18, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_1 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, 5 473,13 грн інфляційних збитків, 671,00 грн 3 % річних, 2 080,81 грн судового збору та 26,80 грн інших витрат, пов`язаних з розглядом справи; відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

08.05.2023 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 видано відповідний наказ.

25.05.2023 головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук Веронікою Самвелівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71890480 з примусового виконання наказу № 911/2729/22 від 08.05.2023.

В подальшому, 12.06.2023 головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Зі змісту постанови вбачається, що головним державним виконавцем встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року № 36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності згідно з додатком, до якого входить ПАТ «Центренерго», з розміром державної частки пакета акцій 78,289%.

У зв`язку із цим, головним державним виконавцем на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 з примусового виконання наказу № 911/2729/22 від 08.05.2023 про стягнення з ПАТ «Центренерго» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 28 161,83 грн до закінчення строку дії обставин, що зумовили зупинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023, ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Київської області із скаргою на дії головного державного виконавця і скасування постанови про зупинення провадження, в якій просить суд визнати дії головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Поліщук Вероніки Самвелівни незаконними та скасувати постанову від 12.06.2023 р. про зупинення виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи та надаючи оцінку правомірності діям головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Поліщук В.С. в частині винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 1, ч. 2, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій.

Так, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Згідно із частиною 2 статті 34 Закону «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

За змістом ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку, передбаченому пунктом 12 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Таким чином, приписами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, а також законодавцем визначений строк, на який зупиняється виконавче провадження, зупинене на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 України «Про виконавче провадження» до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Центренерго», Держава Україна в особі Фонду державного майна України володіє 78,29 відсотків акцій у статутному капіталі Товариства.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 р.» затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 р. згідно з додатком.

Відповідно до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 р., що наведений у додатку до розпорядження, до об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 р. включено Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (ідентифікаційний код 22927045), розмір пакета акцій 78,289 % акцій у статутному капіталі якого належить Державі Україна в особі Фонду державного майна України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності згідно з додатком.

Відповідно до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що наведений у додатку до розпорядження, до об`єктів великої приватизації державної власності, включено Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (ідентифікаційний код 22927045), розмір пакета акцій (частки) відсотків 78,289 %.

Наказом Фонду державного майна України № 1275 від 23.07.2021 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій Публічного акціонерного товариства «Центренерго» наказано: 1. прийняти рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 78,289% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Центренерго», що становить 289 205 117 штук акцій; 2. приватизувати державний пакет акцій Публічного акціонерного товариства «Центренерго» шляхом продажу на аукціоні з умовами; 3. затвердити план розміщення акцій Публічного акціонерного товариства «Центренерго» згідно з додатком (інформація розміщена на офіційному вебсайті Фонду державного майна України https://www.spfu.gov.ua/userfiles/files/nakaz1275.pdf).

Зі змісту наявної в матеріалах справи інформаційної довідки Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» вих. № 97559 від 13.01.2023 щодо надання інформації про наявність/відсутність державної частки у статутному капіталі вбачається, що відповідно до даних реєстру(ів) власників іменних цінних паперів Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (ідентифікаційних код за ), місцезнаходження: вул. Рудиківська, буд. 49, смт. Козин, Обухівський район, Київська обл., 08711, Україна, сформованого(их) станом на 31.12.2022 серед власників цінних паперів є держава в особі Фонду державного майна України, загальна кількість цінних паперів 289205117 та відсоток у статутному капіталі складає 78,288996.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що боржник Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (ідентифікаційний код 22927045) є господарським товариством, 78,288996 % акцій у статутному капіталі якого належить Державі Україна в особі Фонду державного майна України, і яке включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності.

Як було встановлено судом вище, 12.06.2023 головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 з примусового виконання наказу № 911/2729/22 від 08.05.2023 про стягнення з ПАТ «Центренерго» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 28 161,83 грн до закінчення строку дії обставин, що зумовили зупинення виконавчих дій.

Зі змісту постанови вбачається, що головним державним виконавцем встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року № 36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності згідно з додатком, до якого входить ПАТ «Центренерго», з розміром державної частки пакета акцій 78,289%.

При цьому посилання скаржниці на той факт, що державний виконавець винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 36-р від 16 січня 2019 року у той час, як дивіденди нараховані за 2018 рік, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 22.03.2023 по справі № 911/2729/22 встановив, що підставою для виникнення у відповідача обов`язку з виплати дивідендів за 2018 рік акціонерам є рішення річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Центренерго», оформлене протоколом № 2 від 30.04.2021 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 по справі № 911/2729/22 також було встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів від ПАТ «Центренерго», є акціонером ПАТ «Центренерго» та володіє простими іменними акціями, що не заперечується відповідачем, і з урахуванням розміру дивідендів на 1 просту іменну акцію за результатами роботи ПАТ «Центренерго» у 2018 році - 0,2 грн, позивачу у період з 10.06.2021 р. до 30.10.2021 р. відповідачем мали бути сплачені додаткові дивіденди у розмірі 21 294, 23 грн, з яких 19 910, 09 є сумою безпосередньої виплати з вирахуванням відповідних податків.

Таким чином, суд зазначає про те, що як станом на дату прийняття рішення річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Центренерго», оформлене протоколом № 2 від 30.04.2021 р., так і станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у цій справі, обставина включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації державної власності вже існувала.

Відомостей про те, що боржник ПАТ «Центренерго», станом на дату винесення оскаржуваної постанови або станом на дату розгляду даної скарги виключений з переліку об`єктів великої приватизації державної власності, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подано.

Таким чином, приватизація ПАТ «Центренерго» станом на час подання стягувачем скарги та її розгляду продовжується. Протилежного суду не доведено.

Суд також звертає увагу скаржниці на те, що пункт 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» не містить жодного розмежування виконавчих проваджень, які мають бути зупинені, як і не визначає суті виконавчих дій.

Зі змісту пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що на виконавця покладений обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій саме внаслідок включення державного підприємства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Тобто зміст зазначеного пункту визначає наявність обмеження щодо можливості виконання рішення суду у випадку належності суб`єкта (боржника) до переліку тих підприємств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, незалежно від виду стягнення у відповідному виконавчому провадженні.

У постанові від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації. До того ж позивач не позбавлений можливості отримати виконання судового рішення від відповідача тоді, коли приватизація завершиться. До того часу за наявності необґрунтованої затримки державою з таким виконанням позивач може претендувати на компенсацію за порушення гарантії розумного строку виконання рішення суду (пункт 1 статті 6 Конвенції).

Суд також вважає за необхідне зазначити в даній ухвалі висновки Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 07.09.2022 по справі № 910/22858/17 за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Сбербанк») до Державного підприємства «Донецька залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», про стягнення 68 139 502,01 дол. США, що еквівалентно 1 857 993 189, 66 грн, де зазначено наступне:

74. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

75. Вище було наведено зміст пункту 11 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII, яким імперативно унормовано дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

76. Такий мораторій та його строки встановлено пунктами 51 і 52 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону № 4442-VI.

77. Частиною першою статті 35 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у випадку, передбаченому пунктом 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії відповідних обставин.

78. Отже, на переконання Великої Палати Верховного Суду, у державного виконавця були визначені статтею 19 Конституції України, нормами законів № 1404-VIII та № 4442-VI підстави для зупинення вчинення виконавчих дій щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06 лютого 2019 року у справі № 910/22858/17.

Суд враховує, що ПАТ «Центренерго» не є за своїм правовим статусом суб`єктом господарювання залізничного транспорту та у справі № 911/2729/22 виконавче провадження було зупинено на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі п. 11 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Проте, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/22858/17, суд не застосовує норми, які стосуються ПАТ «Українська залізниця», а лише спирається на позицію Великої Палати Верховного Суду щодо можливості тимчасового зупинення виконання судових рішень у випадках, визначених законом.

За змістом ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку, передбаченому пунктом 12 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

Водночас, суд відзначає, що включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, не унеможливлює в подальшому примусове виконання рішення щодо стягнення коштів та не спростовує обов`язковості судового рішення, а зупиненням вчинення виконавчих дій лише відтерміновується таке стягнення у часі.

Таким чином, зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не порушує права скаржника на справедливий суд в частині виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а також не становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи все вищенаведене та імперативну норму п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, враховуючи, що боржник Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (ідентифікаційний код 22927045) є господарським товариством, 78,288996 % акцій у статутному капіталі якого належить Державі Україна в особі Фонду державного майна України, яке включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, і приватизація якого станом на час розгляду скарги продовжується, господарський суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. правомірно, з дотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження» та за наявності відповідних підстав було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 у виконавчому провадженні ВП № 71890480 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи все вищенаведене, суд зазначає, що дії головного держаного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С з винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.06.2023 є законними, а постанова від 12.06.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 71890480 є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 343 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено та судом в ході розгляду даної скарги не встановлено неправомірності дій головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій та підстав для скасування постанови головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С. від 12.06.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 71890480 не встановлено, господарський суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця незаконними та скасування постанови про зупинення виконавчого провадження є необґрунтованою, нормативно та документально не доведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом скарги, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи висновки суду про необґрунтованість та відмову у задоволенні скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом даної скарги, покладаються судом на заявника.

Керуючись ст. 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 вх. № суду 49/23 від 26.07.2023 на дії державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києва) відмовити повністю.

2. Згідно ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після з її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.09.2023.

Суддя Л.В. Сокуренко