ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. Справа№ 910/11500/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 (повний текст складено та підписано 05.04.2023)

у справі № 910/11500/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»

до Акціонерного товариства «Укртелеком»

про стягнення 12977,25 грн

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення 12977,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії №75/72-19 від 07.06.2019, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 11258,60 грн, за прострочення сплати якої нараховано інфляційні втрати в сумі 1530,32 грн та 3% річних в сумі 188,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртелеком» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 58,97 грн 3% річних та 554,79 грн інфляційних втрат, 117, 34 грн. витрат по сплаті судового збору. У іншій частині у позові відмовлено.

На виконання рішення суду 26.04.2023 був виданий відповідний наказ.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 12.05.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі № 910/11500/22 в частині вимог, в задоволенні яких відмовлено та поставити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/11500/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11500/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі №910/11500/22.

05.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11500/22.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному з 06.06.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.06.2023 у справі №910/13564/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі №910/11500/22 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

20.06.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 поновлено Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі №910/11500/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція», справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

10.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 15 листопада 2023 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №910/11500/22 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 07.06.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» (Підприємство) та ПАТ «Укртелеком» (Оператор) було укладено договір № 75/72-19/63-121-SD-1908139 про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії.

Згідно з п. 1.1 договору Підприємство відповідно до умов цього договору зобов`язується надати Оператору в платне користування пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії (далі по тексту - пари кабелю) у кількості, визначеній у акті приймання-передачі лінійно-кабельних споруд (додаток № 1 до цього договору), Оператор зобов`язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору Підприємство зобов`язане, серед іншого, 1-го числа місяця, наступного за звітним, складати та надавати Оператору або уповноваженій особі Оператора - начальнику СЛД № 3 (м. Енергодар) акт наданих послуг за надані в користування пари кабелю у відповідності з актом приймання- передачі лінійно-кабельних споруд (додаток № 1 до договору).

У силу п. 3.2 договору Оператор зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуги, визначену відповідно до умов цього договору, на підставі актів наданих послуг; підписувати акт наданих послуг протягом 3-х днів з моменту його отримання та один екземпляр підписаних актів повернути Підприємству. Акт наданих послуг є підставою для оплати.

У п. 4.1 договору у редакції додаткової угоди № 9 від 17.02.2022 до договору сторони погодили, що вартість послуги користування парами магістрального та розподільчого кабелю визначається ціною, визначеною на підставі калькуляції виробничої собівартості та відпускної ціни надання в користування однієї пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії ПАТ «Укртелеком». У додатку № 2 до договору зазначена вартість послуг, що розрахована на підставі калькуляції виробничої собівартості та відпускної ціни надання в користування однієї пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії ПАТ «Укртелеком» на момент підписання договору та становить 6463,27 грн (з ПДВ) на один календарний місяць. Тарифи на вартість послуги з користування парами кабелів Підприємство має право змінювати в односторонньому порядку відповідно до п. 3.3.3 договору.

Оплату вартості послуги з користування парами кабелів Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акта наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства (п. 4.2 договору).

Згідно з п.7.1 договору сторони звільняються від відповідальності у випадку порушення своїх зобов`язань за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (землетрус, повінь, пожежа, військові дії, оголошення надзвичайного стану, тощо). Дія форс-мажору повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

Сторона, для якої стало неможливим виконання обов`язків за цим договором через дію обставин форс-мажору, повинна в триденний строк повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин (п. 7.2 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору № 75/72-19/63-121-SD-1908139 від 07.06.2019 у редакції додаткової угоди № 9 від 17.02.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі лінійно-кабельних споруд, за яким Підприємство передало Оператору 16 пар магістрального кабелю та 55 пар розподільчого кабелю, який є власністю ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС», для організації абонентської лінії АТ «Укртелеком».

Листом № 22-05-429 від 01.05.2022 Оператор повідомив Підприємство про те, що внаслідок тимчасової окупації м. Енергодар збройними формуванням РФ майно, яке використовується Товариством у здійснення господарської діяльності, вибуло з володіння останнього, що є об`єктивною та незалежною від Товариства обставиною, за якої він був змушений припинити свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території м. Енергодар. З огляду на вказане Оператор запропонував Підприємству розірвати договір.

23.05.2022 Підприємством та Оператором була підписана додаткова угода № 10 до договору, відповідно до якої з урахуванням протоколу розбіжностей сторони дійшли згоди розірвати договір.

Листом №22-05-545 від 27.05.2022 Оператор повторно повідомив Підприємство про припинення з 01.04.2022 здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території м. Енергодар, зауваживши, що акти наданих послуг за квітень, травень 2022 року ним не підписані, оскільки користування парами магістрального та розподільчого кабелів фактично не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею.

Звертаючись до суду з даним позовом, Підприємство зазначило, що на виконання умов договору ним були складені та направлені, а оператором підписані акти здачі-прийманні наданих послуг по договору № 37/35-22 від 28.02.2022 на суму 6463,27 грн (у т.ч. ПДВ), № 37/66-22 від 31.03.2022 суму 6463,27 грн (у т.ч. ПДВ). Надані Оператору послуги за вказаним актами були оплачені останнім у повному обсязі, проте з порушенням встановленого договором строку, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 3146, 3182, датованими 01.06.2022.

Крім цього, підприємством були складені та направлені Оператору акти здачі-прийманні наданих послуг по договору № 3784-22 від 30.04.2022 на суму 6463,27 грн (у т.ч. ПДВ), № 3784-22 від 23.05.2022 на суму 4795,33 грн (у т.ч. ПДВ). Однак, вказані акти Оператором підписані не були, а надані за ними послуги залишилися неоплачені останнім.

У зв`язку з зазначеними обставинами підприємство звернулося до Оператора з претензією № 28-22/10249 від 14.07.2022, у якій вимагало сплатити заборгованість за квітень, травень 2022 року, а також нараховані на неї суми інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідь на вказану претензію (лист № 22-05-588 від 11.08.2022) Оператор повідомив, що на його адресу були направлені скановані копії актів здачі-приймання наданих послуг за квітень, травень 2022 року, не підписані електронним підписом, а відтак їх не можна вважати оригіналами. Крім цього, зауважив, що територія м. Енергодар була окупованою збройними формуваннями РФ у квітні, травні 2022 року, що є загальновідомою інформацією та у силу чого Оператор був позбавлений можливості використовувати майно з незалежних від нього причин.

Листом №28-23/11679 від 23.08.2022 підприємство запропонувало оператору повторно розглянути претензію про сплату заборгованості, яку Оператор знову залишив без задоволення листом № 22-05-594 від 29.08.2022. Окрім вищенаведених підстав, Оператор послався також і на положення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» стосовно заборони здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території.

Наведені обставини стали підставою для звернення підприємства до суду з даним позовом про стягнення 11258,60 грн заборгованості, 1530,32 грн інфляційних втрат та 188,33 грн 3% річних.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, з якою кореспондується ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 626 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

При цьому, відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, під послугами розуміються дії виконавця, результат яких спрямований на досягнення певного корисного ефекту для замовника і споживається у процесі здійснення цієї діяльності. В той час, як за договором оренди або найму передається майно у володіння та користування за плату на певний строк

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що укладений між учасниками справи договір за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак підпадає під правове регулювання пар. 1 глави 58 Цивільного кодексу України та пар. 5 глави 30 Господарського кодексу України, оскільки першочергову роль для Оператора при його укладенні відігравала не конкретна діяльність (дії) Підприємства, як контрагента за договором, а можливість користування лінійно-кабельними спорудами, належними останньому, для організації абонентської лінії АТ «Укртелеком», тобто між сторонами виникли правовідносини саме з договору оренди, а відтак цілком правомірним є посилання відповідача на ті норми права, якими визначаються особливості, притаманні для договорів даного виду.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, у п. 4.1 договору у редакції додаткової угоди №9 від 17.02.2022 до договору сторони погодили, що вартість послуги користування парами магістрального та розподільчого кабелю становить 6463,27 грн (з ПДВ) на один календарний місяць.

Оплату вартості послуги з користування парами кабелів Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акта наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства (п. 4.2 договору).

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таке звільнення може застосовуватися до оренди будь-якого майна: будівель, земельних ділянок, автомобілів та сільськогосподарської техніки, будь-якого устаткування тощо.

У розумінні наведеної норми для звільнення від орендної плати необхідна одночасна наявність двох умов: 1) об`єктивна неможливість користування майном; 2) така неможливість користування майном повинна бути спричинена обставинами, за які орендар не відповідає.

При цьому, Цивільний кодекс України не містить визначення терміну «неможливість користування», як і не наводить переліку «обставин, за які орендар не відповідає».

Об`єктивна неможливість користування орендованим майном полягає у відсутності доступу до майна, неможливості перебувати у приміщенні або зберігати у ньому свої речі тощо.

Під обставинами, за які орендар не відповідає слід розуміти будь-які обставини, що існують поза волею орендаря, у тому числі, але не виключно, будь-які форс-мажорні обставини, бойові або військові дії, вторгнення, блокади, протиправне вилучення або захоплення майна третіми особами, руйнування майна внаслідок ракетних чи артилерійських обстрілів тощо.

Неможливість використання орендованого майна, як і наявність обставин, за які орендар не відповідає, підлягають доведенню останнім на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Крім цього, орендарю необхідно довести і прямий причинно-наслідковий зв`язок між обставинами, що знаходяться поза його волею, та неможливістю користування орендованим майном, адже існування таких обставин саме по собі не означає автоматичної неможливості користування орендованим майном, а відтак не звільняє орендаря від сплати орендної плати.

В своїх запереченнях у відзиві на позовну заяву, а також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач послався на приписи ст. 762 Цивільного кодексу України, згідно з якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Так, на підтвердження своїх доводів АТ "Укртелеком" послалося на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, котрим на підставі ст. ст. 14, 14-1Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України остання засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб воєнного стану, дія якого у подальшому неодноразово продовжувалася.

При цьому відповідачем зазначено, що бої за м. Енергодар, у котрому саме розміщувалися лінійно-кабельні споруди, орендовані за договором № 75/72-19/63-121-SD-1908139, розпочалися у лютому 2022 року на початку повномасштабного вторгнення РФ до України , а з 4 березня 2022 року російські війська окупували місто.

Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 №75 (у редакції наказу Мінреінтеграції від 28.04.2022 № 80) було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого увійшла й Енергодарська міська територіальна громада. Вказаний Перелік не є фіксованим, він регулярно актуалізується й оновлюється, проте Енергодарська міська територіальна громада протягом спірного періоду з нього не виключалася.

Поряд із закріпленим ст. 74 ГПК України обов`язком доказування, ст. 75 названого Кодексу визначає й підстави звільнення від нього, зокрема, у силу частини 3 даної норми не потребують доказування обставини, визнані судом загальновідомими.

Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але, крім об`єктивних меж, загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (п. 4.16 постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/3946/16).

А тому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що військова агресія РФ проти України, як і тимчасова окупація Російською Федерацією території м. Енергодар мають є загальновідомими фактами, а відтак не потребують доказування відповідачем.

Водночас, як уже зазначалося судом, саме по собі настання вказаних форс-мажорних обставин, за які АТ "Укртелеком" не відповідає, не є абсолютною самостійною підставою для застосування приписів ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України. Наведена норма права вимагає одночасного доведення відповідачем й неможливості використання ним орендованого майна саме через настання вказаних форс-мажорних обставин.

Заперечуючи проти доводів позивача під час розгляду справи в першій інстанції, а також в суді апеляційної інстанції, відповідач зазначив, що ведення активних бойових дій та окупація збройними формуваннями РФ м. Енергодар фактично призвели до втрати АТ "Укртелеком" впродовж березня 2022 року контролю над власними необоротними активами (телекомунікаційним обладнанням, розподільчими шафами, електронними комунікаційними мережами тощо) на зазначеній території. Тобто майно Товариства, котре використовувалось ним у здійсненні господарської діяльності, у тому числі й орендоване майно, вибуло з володіння останнього. Працівники Товариства втратили доступ як до виробничих будівель і споруд, так і до корпоративної мережі та інформаційних систем (електронна пошта, автоматизовані системи тощо).

Відповідно до наказу генерального директора АТ «Укртелеком» від 26.04.2022 № 136 «Про тимчасову зупинку господарської діяльності» у зв`язку з фактичною втратою упродовж березня 2022 року управління і контролю над майном і працівниками Товариства через ведення активних бойових дій, присутність ворожих військ, відсутність доступу працівників Товариства до виробничих будівель та споруд, корпоративної мережі та інформаційних систем з 01.04.2022 АТ «Укртелеком» тимчасово зупинило господарську діяльність в містах ведення бойових дій та тимчасової окупації, у тому числі в м. Енергодар, та було вжито технічних заходів щодо припинення функціонування телекомунікаційного обладнання на зазначених територіях.

Зазначене підтверджує, що фактично було виконане фізичне відключення обладнання ATC та DSLAM, розташованого в м. Енергодар, що належить АТ «Укртелеком», за допомогою якого населенню та підприємствам по мідним кабелям надавалися послуги фіксованого зв`язку (телефонія) та доступу до мережі Інтернет (за технологією ADSL).

Враховуючи, що у результаті вимушеного відключення обладнання АТ «Укртелеком» послуги фіксованого зв`язку (телефонія) та доступу до мережі Інтернет (технологія ADSL) перестали надаватися, відтак і лінійно-кабельні споруди, отримані у користування від позивача, починаючи з 01.04.2022 року не використовувалися відповідачем поза його волею.

Крім того, в травні 2022 року відповідач повідомив позивача про те, що внаслідок тимчасової окупації м. Енергодар збройними формуванням РФ майно, яке використовується товариством у здійснення господарської діяльності, вибуло з володіння останнього, що є об`єктивною та незалежною від Товариства обставиною, за якої він був змушений припинити свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території м. Енергодар. А тому відповідач запропонував позивачеві розірвати договір.

Водночас, в кінці травня відповідач своїм листом повторно повідомив позивача про припинення з 01.04.2022 здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території м. Енергодар, та зазначив, що акти наданих послуг за квітень, травень 2022 року ним не підписані, оскільки користування парами магістрального та розподільчого кабелів фактично не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею.

В подальшому відповідач неодноразово на претензії позивача про сплату заборгованості за спірний період повідомляв , що протягом квітня, травня 2022 року використання орендованих лінійно-кабельні споруди ним не здійснювалося через обставини, котрі виникли поза його волею, посилаючись при цьому на приписи ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що на виконання умов договору позивач неодноразово повідомлявся відповідачем про неможливість користування орендованим майном через обставини, за які відповідач не відповідає.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність відповідачем неможливості використання орендованих лінійно-кабельних споруд у м. Енергодар з незалежної від орендаря причини, що, у свою чергу, слугує підставою для звільнення АТ «Укртелеком» від внесення орендної плати за період квітня - травня 2022 року в порядку ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

При цьому, твердження позивача про те, що відповідачем порушено умови п.7.2. договору щодо строку повідомлення про неможливість використання орендованого майна, обґрунтовано не прийнято місцевим господарським судом, оскільки не спростовує факту виникнення поза волею орендаря обставин, які унеможливили використання ним орендованого майна протягом спірного періоду.

Також правомірного відхилені місцевим господарським судом доводи позивача про те, що відповідачем до вказаного повідомлення не було додано сертифікату ТПП України, що підтверджує настання форс-мажорних обставин, так як Торгово-промисловою палатою України було ухвалено рішення про спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період дії введеного воєнного стану шляхом публікації на сайті ТПП України та регіональних ТПП загального офіційного листа ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає необхідність звернення до ТПП України за отриманням сертифікату встановленого зразка.

Більше того, згідно з умовами п. 7.1 договору сторони погодили, що підтвердження форс-мажорних обставин компетентними органами не вимагається, якщо такі обставини є загальновідомими або відповідно до цього прийняті нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції.

За таких обставин, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу за період квітня - травня 2022 року, є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Водночас, позивач просив стягнути з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних, нараховані на вартість користування лінійно-кабельними спорудами у лютому, березні 2022 року, в зв`язку з порушенням строку, визначеного п. 4.2 договору.

Оскільки вартість користування орендованим майном за лютий-березень 2022 року мала бути сплачена відповідачем у строк по 20.03.2022 та 20.04.2022 відповідно, але оплата відповідачем за вказаними актами у повному обсязі була здійснена лише 01.06.2022, тобто з порушенням встановленого договором строку, то в силу вимог ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних в сумі 58,97 грн та інфляційних втрат в сумі 554,79 грн, дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимоги в цій частині.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтованим - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі № 910/11500/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2023 у справі №910/11500/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №910/11500/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров