ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року Справа № 918/263/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі № 918/263/23 (суддя Войтюк В.Р., повний текст рішення складено 17.07.2023)

за позовом Фізичної особи-підприємця Куровця Богдана Андрійовича

до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 5 205 384, 51 грн

за участю представників сторін:

позивача - Рісний М.Б.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Куровець Богдан Андрійович (далі - позивач, ФОП Куровець Б.А.) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (далі - відповідач, ПП "Агро-Експрес-Сервіс") про стягнення 5 205 384, 51 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору перевезення № 192-ПЕ від 05.07.2019 в частині оплати послуг із перевезення товару.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 4 605 384, 51 грн та 69 080,78 грн судових витрат. Провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача 600 000 грн заборгованості, закрито.

Судове рішення мотивовано обґрунтованістю і доведеністю позовних вимог та наявністю підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за договором № 192-ПЕ від 05.07.2019. Також, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, після відкриття провадження у справі, сплатив на користь позивача 600 000 грн заборгованості, дійшов висновку закрити провадження у справі в цій частині у зв`язку із відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у даній справі, в якій апелянт просить скасувати рішення суду в частині закриття провадження у справі, прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки відповідач вже після відкриття провадження у справі сплатив на користь позивача 600 000 грн заборгованості, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави закривати провадження у справі в цій частині у зв`язку із відсутністю предмета спору. Даний предмет спору мав місце, але припинив своє існування вже після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачем заявлених до нього вимог в частині сплати основного боргу. Необхідність зміни рішення суду зумовлена також обставинами, пов`язаними з поданням позивачем до суду першої інстанції заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Листом від 09.08.2023 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

16.08.2023 матеріали справи надійшли до суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі № 918/263/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13.09.2023 об 15:30 год.

ФОП Куровець Б.А. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що предмет спору в частині стягнення 600 000 грн основної заборгованості по договору відсутній, а тому провадження в даній частині позову було правомірно закрито судом першої інстанції. У даному випадку, на момент пред`явлення позову, предмет спору не був відсутній. Предмет спору в частині стягнення 600 000 грн став відсутнім після відкриття провадження у справі. Отже, суд правомірно закрив провадження у справі в цій частині. Також позивач звертає увагу на те, що відповідач має право клопотати про зменшення судових витрат саме в суді першої інстанції під час розгляду заяви позивача.

ПП "Агро-Експрес-Сервіс" надіслало до суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що між сторонами погоджено мирне врегулювання судового спору та погоджуються умови підписання мирової угоди.

В судовому засіданні 13.09.2023 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також зазначив, що між сторонами спору відсутні домовленості щодо мирного врегулювання судового спору.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання ПП "Агро-Експрес-Сервіс" про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи, ПП "Агро-Експрес-Сервіс" вказує на можливість врегулювання даного спору шляхом укладення (у майбутньому) мирової угоди.

За приписами частин 1- 4 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням між сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін у вчиненні відповідних дій. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до ст. 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

З аналізу наведених приписів Господарського процесуального кодексу України вбачається, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що між сторонами спору відсутні домовленості щодо мирного врегулювання судового спору та позивач не має наміру врегульовувати спір шляхом укладення з відповідачем мирової угоди.

Тобто, із пояснень представника позивача, суд встановив те, що ФОП Куровець Б.А. не має наміру врегульовувати даний спір шляхом укладення мирової угоди у відповідності до ст. 192 ГПК України. В матеріалах справи відсутні докази звернення до суду із спільною заявою про намір укласти мирову угоди по даному спору. При цьому суд вказує, що мирова угода може бути укладена сторонами під час виконання рішення суду.

Встановивши дані обставини, враховуючи те, що є відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а також беручи до уваги відсутність будь-яких інших обґрунтованих доводів необхідності відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та здійснити перевірку рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, оскільки жодних підстав вважати, що спір не може бути вирішено в даному засіданні не вбачається.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що за приписами ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2019 між ФОП Куровцем Б.А. (перевізник) та ПП "Агро-Експрес-Сервіс" (замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в межах України № 192-ПЕ (далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору, перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж з місця завантаження (сільськогосподарські угіддя, визначені замовником) до пункту призначення (згідно домовленості сторін) та видати його замовнику, а замовник зобов`язується сплатити перевізнику за перевезення вантажу обумовлену сторонами плату.

Пунктом 2.1.2 договору, перевізник після проведення звірки із замовником, яка проводиться щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, який іде за звітнім місяцем, зобов`язаний негайно підписати акт виконаних робіт.

Згідно абз. 5.6 п. 2.1.2 договору, замовник після проведення звірки із перевізником зобов`язаний підписати акт виконаних робіт: на підставі акта виконаних робіт своєчасно провести розрахунок із перевізником.

Відповідно до п. 3.1. 3.3 договору, замовник оплачує перевізнику вартість наданих послуг по перевезенню вантажу згідно тарифів, погоджених сторонами, та зазначених у окремому додатку до даною договору. Оплата послуг здійснюється грошовими коштами, товарно-матеріальними цінностями, наданням послуг та іншим, незабороненим чинним законодавством методом розрахунку.

Сторони домовилися та визначили, що кількість фактично перевезеного вантажу перевізником визначається за даними замовника в односторонньому порядку і такі дані вносяться в акт викопаних робіт, який є єдиною підставою для проведення розрахунків між замовником та перевізником (п. 3.4. договору).

Згідно п. 3.5 договору, замовник мас право провести розрахунок з перевізником після завершення усіх робіт по перевезенню вантажу на умовах цього договору та після підписання акта виконаних робіт.

На виконання умов даного договору, перевізником надано послуги з перевезення вантажу у період з 01.10.2022 по 31.12.2022 на суму 10 275 007, 10 грн та у період з 01.01.2023 по 13.01.2023 на суму 886 760, 40 грн.

Однак, всупереч встановленим договором зобов`язанням по оплаті наданих послуг, замовником несвоєчасно і не в повному обсязі проведені розрахунки з перевізником.

24.02.2023 позивачем на адресу відповідача відправлена вимога про сплату заборгованості, в якій запропоновано протягом семи днів з момент її отримання сплатити заборгованість, яка виникла за договором № 192-ПЕ від 03.07.2019 розмірі 5 205 384, 51 грн.

Однак, станом на дату подання позовної заяви, від відповідача не надійшло відповіді про виконання вимоги про сплату заборгованості.

Предметом спору у справі є вимога позивача про стягнення із відповідача 5 205 384, 51 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору № 192-ПЕ від 03.07.2019 в частині оплати послуг із перевезення товару.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 4 605 384, 51 грн та 69 080,78 грн судових витрат. Провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача 600 000 грн заборгованості, закрито.

Судове рішення мотивовано обґрунтованістю і доведеністю позовних вимог та наявністю підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за договором № 192-ПЕ від 05.07.2019.

Також, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, після відкриття провадження у справі, сплатив на користь позивача 600 000 грн заборгованості, дійшов висновку закрити провадження у справі в цій частині у зв`язку із відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду саме в частині закриття провадження у справі щодо стягнення із відповідача на користь позивача 600 000 грн заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Тобто предметом даного спору є заборгованість за договором № 192-ПЕ від 03.07.2019 щодо якої виник спір. Натомість стягнення заборгованості за договором є предметом позову у даній справі.

Суд вказує, що позивач із даним позовом звернувся до суду першої інстанції 29.03.2023, що підтверджується поштовим конвертом про направлення позовної заяви до суду (т. 1, а. с. 59). Суд першої інстанції своєю ухвалою від 06.04.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 918/263/23 (т. 1, а. с. 61, 62).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач сплатив на користь позивача 600 000 грн заборгованості, що вбачається із платіжних інструкцій № 3624 від 18.04.2023, № 4053 від 27.04.2023 та № 4099 від 11.05.2023 (т. 1, а. с. 114, 115).

З огляду на те, що дані платежі за договором № 192-ПЕ від 03.07.2019 на суму 600 000 грн здійснені відповідачем вже після порушення провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вказане є підставою для закриття провадження у даній справі у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, відповідачем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, висновків суду першої інстанції не спростовано, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не може бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині. Суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення та дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі № 918/263/23 необхідно залишити без змін в оскаржуваній частині, а апеляційну скаргу ПП "Агро-Експрес-Сервіс" - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.07.2023 у справі № 918/263/23 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк касаційного оскарження встановлений ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 15 вересня2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.