ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" вересня 2023 р. Справа № 924/708/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши заяву про закриття провадження у справі

за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури,

м. Хмельницький в інтересах держави до:

1. Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

2. ОСОБА_1 , м. Хмельницький

3. ОСОБА_2 , м. Хмельницький

про визнання недійсним рішення в частині, визнання недійсним договору оренди землі

за участю:

прокурора: Ткачук Н.С.

представників:

відповідача - Хмельницької міської ради: Демчук Л.Г.

відповідача - ОСОБА_1 : не з`явився

відповідача - ОСОБА_1 : не з`явився

Ухвала постановляється 19.09.2023, оскільки підготовче засідання 20.07.2023, 21.08.2023, 30.08.2023 відкладалось.

У засіданні оголошено вступну і резолютивну частини ухвали.

встановив: перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький, ОСОБА_1 , м. Хмельницький і ОСОБА_2 , м. Хмельницький про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення позачергової двадцять першої сесії Хмельницької міської ради від 25.11.2022 №34 в частині пункту 7 щодо встановлення коду класифікації видів цільового призначення земель 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (додаток 2 до рішення); визнання недійсним договору оренди землі №508/01, укладеного 29.12.2022 між Хмельницькою міською радою та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Ухвалою суду Господарського суду Хмельницької області від 05.07.2023 відкрито провадження у справі №924708/23 для її розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рішення позачергової двадцять першої сесії Хмельницької міської ради від 25.11.2022 №34 в частині пункту 7 не відповідає рішенню Хмельницької міської ради від 09.09.2022 №34, яким встановлено правильний код КВЦПЗ переданої в оренду земельної ділянки, а саме: 12.11 - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, що, у свою чергу, призводить до зменшення належного до сплати розміру орендної плати в 2,5 рази, суперечить принципу раціонального використання землі та інтересам територіальної громади. Враховуючи наведене, не відповідають вимогам законодавства й істотні умови оспореного договору, зокрема, про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, орендну плату та цільове призначення земельної ділянки. Правовою підставою позову зазначає, зокрема положення ст. ст. 13, 14, 19, 144 Конституції України, ст. ст. 3, 16, 21, 203, 215, 217, 393, 626-628, 632, 638, 648, 792 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. ст. 3, 19, 20, 93, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 14, 271, 284, 288 Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 5, 20 Закону України "Про оцінку земель", ст. 1 Закону України "Про автомобільні дороги".

Відповідач - Хмельницька міська рада у відзиві на позовну заяву (від 19.07.2023) проти позовних вимог заперечила. Зауважила, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0157 площею 0,0178 кв.м в АДРЕСА_1 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з 23.03.2017 за видом цільового призначення - 12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій. За таким видом цільового призначення земельна ділянка залишалась зареєстрованою в Державному земельному кадастрі як станом на час звернення відповідачів 2 та 3 до Хмельницької міської ради із клопотанням про надання земельної ділянки в оренду, так і на час прийняття радою рішення про таке надання. Також на час формування земельної ділянки було правильно визначено її цільове призначення відповідно до чинних на той час норм. Враховуючи формування 23.03.2017 земельної ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства, при наданні земельної ділянки в оренду, міська рада прийняла відповідне рішення з дотриманням вимог ст. 123 Земельного кодексу України. Акцентує увагу на тому, що оспорене рішення стосується не формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав із зазначенням відповідного цільового призначення та державної реєстрації прав на неї, а розпорядження міської радою земельною ділянкою як самостійним об`єктом цивільних прав. Вважає, що у разі задоволення судом позовної вимоги про визнання оспореного рішення недійсним в частині наслідком є тільки виключення з рішення цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, існування рішення міської ради без зазначення цільового призначення земельної ділянки не призведе до настання юридичних наслідків і відновлення. Вказані обставини свідчать про обрання прокурором неефективного способу захисту, так як заявлений прокурором позов по своїй суті є встановленням обставин, що спірна земельна ділянка має, на думку прокурора, інше цільове призначення, що не матиме наслідком відновлення порушеного права, а вимагатиме, навпаки, пред`явлення у подальшому інших позовів.

У відповіді (від 04.08.2023) на відзив Хмельницької міської ради прокурор зазначив, що з урахуванням положень ст. 126 Земельного кодексу України, фактичного використання земельної ділянки за цільовим призначенням 12.11 та рішення позачергової сесії Хмельницької міської ради від 09.09.2022 №34, Хмельницька міська рада повинна була би прийняти рішення про надання земельної ділянки у користування із зміною її цільового призначення. Оскільки рішення Хмельницької міської ради від 09.09.2022 №34 щодо зміни коду КВЦПЗ не скасоване та було чинним на момент винесення рішення 25.11.2022, прокурором констатовано факт встановлення нового коду КВЦПЗ. Також, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Хмельницької міської ради, то відповідно і повноваження на встановлення та зміну цільового призначення належить саме їй. Стверджує, що з урахуванням типу забудови спірної земельної ділянки, правильний вид її використання 12.11 - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Щодо тверджень Хмельницької міської ради про обрання прокурором неефективного способу захисту прав держави зазначив, зокрема, що без визнання незаконним (недійсним) оспореного рішення неможливо відновити дію попереднього рішення Хмельницької міської ради, яким встановлено правильний код виду цільового призначення земельної ділянки. Окрім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 упродовж усього часу дії вказаного рішення мають можливість сплачувати орендну плату у значно меншому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відзиву не надали.

Представником відповідача - ОСОБА_1 подано заяву (від 21.08.2023), в якій просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. В обгрунтування заяви, посилаючись на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, зазначає, що позов пред`явлено до фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не є суб`єктами господарської діяльності.

Прокурор у запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі (від 29.08.2023) зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності в період з 17.06.2009 по 29.03.2019 та з 18.11.2019 по даний час за видами економічної діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. ОСОБА_1 та ОСОБА_1 земельна ділянка отримувалася саме для обслуговування приміщення автомийки та будівлі кафе, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , тобто для здійснення господарської діяльності, що підтверджується їх зверненнями та договором оренди землі №508/01 від 29.12.2022.

Розглядаючи заяву про закриття провадження у справі, суд враховує таке.

Згідно зі ст. ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Так, за змістом ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій. Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

З огляду на викладені положення ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18).

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (частина перша статті 173 ГК України).

Як убачається з матеріалів справи, 22.11.2016 за відповідачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на автомийку і кафе загальною площею 187,2 кв.м по АДРЕСА_1 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023).

Рішенням Хмельницької міської ради від 25.11.2022 №34 фізичним особам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано в оренду на 10 років земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0157 площею 178 кв.м для обслуговування автомийки і кафе (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій).

29.12.2022 між Хмельницькою міською радою (орендодавець) та фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (орендарі) укладено договір оренди землі №508/01 (далі - договір), відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендарі приймають у строкове платне користування земельну ділянку на підставі рішення позачергової двадцять першої сесії міської ради від 25.11.2022 №34 із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, з кадастровим номером :03:004:0157, яка розташована в АДРЕСА_1 .

В оренду передається земельна ділянка площею 178 кв.м (п. 2 договору).

Згідно з п. 3 договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна - одна одноповерхова капітальна нежитлова будівля, а також інші об`єкти інфраструктури - проходи та площадки площею 63 кв.м.

За умовами п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 65115,00 гривні.

Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі відповідно до ст. 22 Закону України "Про оренду землі" та розмірі 4057,00 грн в рік, що становить 6 відсотків під приміщення автомийки і кафе, 3 відсотки під проходами та площадками від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з них орендна плата ОСОБА_2 складає 2028,50 грн, орендна плата ОСОБА_1 складає 2028,50 гривні.

Відповідно до п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для обслуговування автомийки і кафе.

Цільове призначення земельних ділянок згідно КВЦПЗ - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (12.08), категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п. 16 договору).

Передання орендованої земельної ділянки відповідачам 2 та 3 підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 29.12.2022.

Разом з тим, прокурор зауважує, що рішенням Хмельницької міської ради від 09.09.2022 №34 змінено код КВЦПЗ земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 178 кв.м кадастровий номер :03:004:0157 з « 12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій» на « 12.11 - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» відповідно до поданого клопотання Управління земельних ресурсів.

Зазначене, на думку прокурора, свідчить про порушення при прийнятті рішення Хмельницької міської ради від 25.11.2022 №34 в частині пункту 7 вимог закону щодо визначення виду цільового призначення земель, що призвело до зменшення належного до сплати розміру орендної плати в 2,5 рази та надало безпідставну перевагу відповідачам перед іншими орендарями. Залежність розміру орендної плати від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка, у свою чергу, розраховується на підставі коефіцієнту, що характеризує функціональне використання земельної ділянки, свідчить про невідповідність вимогами законодавства п. 5 договору щодо встановленої нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, п. 9 договору щодо розміру орендної плати та п. 16 договору щодо визначення цільового призначення, які є визначальними для встановлення розміру орендної плати - істотної умови договору, без якої він не може бути укладений. З огляду на зазначене прокурор вважає, що увесь договір підлягає визнанню недійсним.

При цьому, заявляючи позовні вимоги у цій справі, прокурор визначив відповідачами, зокрема фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом враховується, що відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Так, з наданого прокурором витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (від 28.08.2023) слідує, що ОСОБА_1 з 18.11.2019 зареєстрована як фізична особа-підприємець за такими видами економічної діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Наведене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 займається підприємництвом, здійснює господарську діяльність у розумінні статті 3 Господарського кодексу України та є суб`єктом господарювання. Відомостей про припинення її підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом немає.

Разом з тим, предмет спору, як і результат його вирішення, безпосередньо стосується прав і обов`язків не тільки відповідача ОСОБА_1 , а й іншого відповідача - ОСОБА_2 , який також є орендарем земельної ділянки, переданої в оренду оспореним рішенням Хмельницької міської ради та щодо якої укладено оспорений договір.

При цьому відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою, яка не мала на час винесення оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору та на час розгляду справи статусу підприємця. Вказаного прокурор не спростував, як і не навів будь-яких доказів щодо здійснення ОСОБА_2 господарської діяльності у спірних правовідносинах.

Фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов`язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні. Користування такою земельною ділянкою саме по собі не свідчить про господарський характер відносин. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження №14-39цс18).

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності позивач має довести суду факт здійснення фізичною особою-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізація продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 922/3204/17 (провадження № 12-133гс18).

Як зазначено судом вище, докази реєстрації відповідача ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця, як і докази здійснення ним господарської діяльності на земельній ділянці, орендованій за результатами прийняття оспореного рішення та укладення оспореного договору, матеріали справи не містять.

За змістом ст. 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

У постанові від 10.12.2019 у справі №906/961/17 Велика Палата Верховного Суду, вказуючи на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про можливість розгляду справи в порядку господарського судочинства, зауважила, що оформлення прав на земельну ділянку, на якій розташована будівля, яка перебуває у спільній власності декількох суб`єктів, можливе шляхом надання у користування та укладення договору оренди земельної ділянки з усіма власниками будівлі, в якому сторонами (орендарями) виступатимуть кілька осіб (множинність сторін).

У такому випадку при оформленні співвласниками будівлі права користування земельною ділянкою договір оренди укладається між органом місцевого самоврядування (щодо земель комунальної власності) або органом державної виконавчої влади (щодо земель державної власності) (орендодавці) та всіма співвласниками будівлі (співорендарі).

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

У справі, що розглядається, прокурор звернувся до суду з позовом, зокрема про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, сторонами якого (співорендарями) є дві особи, у тому числі фізична особа, яка не є підприємцем.

Ураховуючи порядок укладення багатосторонніх договорів, приписи частини п`ятої статті 11 ЦК України, підстави, з яких виникають права та обов`язки за договором оренди земельної ділянки у сторін договору, за наслідками вирішення спору у цій справі визначаються також цивільні права і обов`язки фізичної особи, яка є учасником цього договору.

З огляду на наведене, оскільки фактичним співорендарем земельної ділянки, на якій розташовано належне йому на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а відтак і стороною оспореного договору оренди є фізична особа, а за приписами пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, суд критично оцінює доводи прокурора про те, що цей спір підлягає вирішенню судом господарської юрисдикції.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, беручи до уваги визначений прокурором склад відповідачів, до якого входить фізична особа, яка не є підприємцем, та відсутність будь-яких доказів здійснення саме такою особою господарської діяльності у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що справа у цьому спорі не належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на викладене вище заява представника відповідача Кутасевич Інни Миколаївни (від 21.08.2023) про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною другою статті 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку з цим, суд роз`яснює прокурору, що розгляд цієї справи відноситься до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд також роз`ясняє сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №924/708/23 за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури, м. Хмельницький в інтересах держави до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький, ОСОБА_1 , м. Хмельницький, ОСОБА_2 , м. Хмельницький про визнання недійсним рішення в частині, визнання недійсним договору оренди землі закрити.

Ухвала набирає законної сили 19.09.2023.

Ухвала може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 21.09.2023.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи,

2 - Хмельницька обласна прокуратура (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3; )

3 - Хмельницька МР (вул. Героїв Маріуполя, 3, Хмельницький, 29000; ),

4 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

5 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).