ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"13" вересня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1215/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" про забезпечення позову про стягнення грошових коштів у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясо Макс Груп"

про стягнення 1 137 698,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясо Макс Груп" 1137 698,38 грн, з яких: 1134900,00 грн основного боргу та 2798,38 грн 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача 17065,48 грн судового збору та 14000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору поставки №21/07/1 від 21.07.2023.

Ухвалою від 12.09.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову про стягнення грошових коштів, згідно якої просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, в межах суми заборгованості 1137698,38 грн (один мільйон сто тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень, 38 копійок), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "М`ясо Макс Груп" (10031, м. Житомир, проспект Незалежності, буд. 55 Б. , р/р НОМЕР_1 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, індивідуальний податковий номер №84, витяг з реєстру платників ПДВ №027) і знаходиться у нього чи інших осіб.

Розглядаючи заяву ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС" про забезпечення позову, суд враховує, що відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" та постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник вказав, що станом на день подання позову та на момент подання листа заявки від 02.08.2023 та відповідної претензії від 18.08.2023, з боку позивача на адресу відповідача щодо поставки товару, та після ігнорування заявки відповідачем позивача щодо повернення коштів позивачу у розмірі 1134900, 00 грн, відповідач не поставив товар та не повернув власні кошти позивачу, через що в подальшому позивач як підприємство, що є постачальником продуктів харчування протягом останніх 17 років на адресу державних замовників через систему ДП "Прозоро", був вимушений у короткі строки знайти іншого постачальника, для поставки відповідного товару - м`ясо яловичини на адресу державного замовника задля уникнення для себе негативних наслідків, а саме застосування відповідних штрафів за не поставку та несвоєчасну поставку такого товару на адресу державного Замовника, що підтверджується укладеним договором № 2108НК/23 від 21.08.2023 з іншим Постачальником відповідного товару та укладеними Договорами кулівлі-продажу № 121-К-23 від 21.07.2023, № Г-143 від 20.07.2023, № 331-Г від 14.07.2023 з державними Замовниками (Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", Державною установою "Київський слідчий ізолятор", Державної установою "Первомайська виправна колонія № 117), перед якими у разі не поставки або недопоставки відповідного товару на ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС" були б покладені досить значні штрафні санкції.

Також зазначив, що на момент подання зазначеної заяви йому стало відомо, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ТОВ "М`ясо Макс Груп" вбачається, що за відповідачем не зареєстровано жодного нерухомого майна, за рахунок якого можна було б у майбутньому виконати рішення суду, а відповідно до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відносно відповідача інформація щодо рухомого майна взагалі не надається.

Вказав, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.07.2023 вбачається, що розмір статутного капіталу ТОВ "М`ясо Макс Груп" становить лише 1 000 000, 00 грн, що є значно меншою сумою від суми грошового зобов`язання та суми, яка є предметом спору та підлягає стягненню на користь позивача - ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС" (ціна позову 1 137 698, 38 грн).

Зауважив, що з боку відповідача нанесено позивачу фінансові збитки у вигляді не реєстрації податкових накладних № 3 від 24.07.2023 , N 4 від 25.07.2023, № 5 від 26.07.2023, у зв`язку з чим, позивач, як платник податків, був вимушений сплатити свої власні кошти у розмірі 189150, 00 грн.

Вважає, що у разі прийняття судом рішення у даній справі на користь ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС" про стягнення (повернення) грошових коштів як попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 1 134 900, 00 грн, вимоги можуть бути задоволені лише за рахунок грошових коштів, які будуть міститись на банківських рахунках відповідача, або за рахунок рухомого та нерухомого майна, яке буде виявлено під час виконання ухвали про забезпечення позову за цією заявою.

На думку позивача, вжиття наведеного заходу забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, а невжиття зазначеного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Разом з тим, на думку суду, вищевказані обґрунтування заяви, не можуть свідчити про ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у даній справі в разі невжиття судом заходів до забезпечення позову, оскільки доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна та грошових коштів, належних відповідачу, позивачем не надано. При цьому, сам позивач у заяві вказує на відсутність зареєстрованого за позивачем нерухомого майна.

Тобто, заява позивача про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях останнього, так як жодних доказів, які свідчили б про необхідність вжиття заходів для забезпечення позову, не надано, в той час як відповідно до вимог ст.74 ГПК України, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

У свою чергу, лише посилання на недобросовісність дій відповідача, які дають підстави вважати, що останній може ухилятись від виконання судового рішення, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №918/702/18).

При цьому суд зазначає, що наявність/відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, в тому числі, наявність/відсутність боргу, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, суд встановлює під час розгляду справи по суті, а тому неповернення відповідачем заявленої до стягнення суми коштів є, в першу чергу, свідченням наявності між сторонами спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України, змагальність сторін є однією з основних засад господарського судочинства.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід також зазначити, що принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу. При цьому, відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту майна та грошових коштів.

Водночас, суд вважає за доцільне зауважити, що вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків, як для позивача, так і для інших контрагентів відповідача, враховуючи їх можливий негативний вплив на господарську діяльність останнього.

Також слід зауважити, що провадження у даній справі відкрито судом за правилами спрощеного позовного провадження, що має наслідком швидке вирішення спору, у строки, передбачені ГПК України.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості заяви позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову, адекватності вимог позивача про забезпечення позову, з урахуванням збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність на даній стадії судового процесу підстав для забезпечення позову згідно заяви ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС", у зв`язку з чим у задоволенні поданої заяви слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, 136, 137, 140, 233-234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 13.09.2023

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.);

3 - відповідачу.