ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/905/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Турук Д.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Олейнічук Т.В., за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ

на ухвалу Господарського суду Одеської області про закриття судового провадження

від 09 травня 2023 року (повний текст складено 15.05.2023)

у справі № 916/905/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Хлівненка Ігоря Миколайовича

про: стягнення 559 120,86 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Нікітенко С.В.

час та місце винесення ухвали: 09.05.2023, м. Одеса, проспект Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 20.09.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (далі також - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця (ФОП) Хлівненка Ігоря Миколайовича (далі також відповідач), в якому просило стягнути з останнього 559 120,86 грн., з яких: 384 822,79 грн. основної заборгованості за Договором від 23.02.2022 №007390(2022), 70 955,00 грн. пені, 11 006,99 грн. - 3% річних та 92 336,08 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором від 23.02.2022 №007390(2022) щодо постачання природного газу в частині оплати за отриманий природний газ у визначений Договором строк.

В стадії підготовчого провадження відповідачем було заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із тим, що даний спір не підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції. Відповідач зауважив, що позивач неправильно визначив підсудність, зазначивши, що наявний спір стосується господарської діяльності суб`єкта господарювання - ФОП Хлівненка Ігора Миколайовича, проте стороною спірного Договору постачання природного газу є фізична особа - є Хлівненко Ігор Миколайович (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/905/23 (суддя Нікітенко С.В.) провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу, що розгляд справи відноситься до цивільної юрисдикції.

Так, суд першої інстанції вказав, що з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі Договору, який укладений ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" саме з фізичною особою-підприємцем Хлівненко І.М. і зворотного матеріали справи не містять та позивачем не доведено

При цьому суд наголосив, що наявність статусу підприємця у Хлівненка І.М. не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП він виступає як підприємець у всіх своїх правовідносинах.

Посилаючись на норми господарського та цивільного законодавства, а також з огляду на вимоги п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки у спірних правовідносинах Хлівненко І.М. виступає в якості фізичної особи, справа №916/905/23 не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а підсудна судам цивільної юрисдикції.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/905/23 та передати вказану справу на розгляд суду першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" зазначає про необґрунтованість як доводів відповідача, так і суду першої інстанції про те, що спір у даній справі є цивільним з огляду на те, що спірний Договір від 23.02.2022 №007390(2022) є договором на постачання природного газу промисловим споживачам та іншим суб`єктам господарювання.

Також ОСОБА_1 звернувся до АТ «ОДЕСАГАЗ» із заявою-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу для споживачів, що не є побутовими, типова форма якого затверджена Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829.

Апелянт наполягає на тому, що для укладення Договору на постачання природного газу промисловим споживачам та іншим суб`єктам господарювання існують вимоги, які виключають можливість укладання такого договору з фізичною особою.

Побутові споживачі укладають інший вид Договору постачання природного газу, а саме, приєднуються до умов Типового договору постачання природного газу затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2500.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу саме як для не побутових потреб та з огляду на те, що точкою входу газу за цім Договором є житловий будинок загальною площею 4 710 кв.м. з центром відпочинку та спорту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та який належить на праві власності ОСОБА_1 , позивач наполягає на тому, спірний Договір укладався із суб`єктом господарської діяльності Хлівненко І.М., якій за вищенаведеною адресою здійснює зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань таки види діяльності: 55.20. Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Таким чином, позивач переконаний, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/905/23, продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено розгляд справи на 17.08.2023 об 11:00 год.

Однак, вказане судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Разюк Г.П. з 15.08.2023 по 27.08.2023 у відпустці.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.08.2023 учасників справи №916/905/23 повідомлено про те, що розгляд апеляційної скарги ТОВ ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у даній справі відбудеться 20 вересня 2023 року о 10:30 год.

Відзив від ФОП Хлівненко І.М. на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваної ухвали, з огляду на приписи ч. 5 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 20.09.2023 з`явився представник ТОВ ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ, який підтримав свою правову позицію та просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у даній справі.

ФОП Хлівненко І.М. особисто або його представник в судове засідання не з`явивлись. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Водночас, згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи.

У судовому засіданні 20.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали, розглянувши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши дотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З огляду на норми ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Водночас, за змістом частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: - наявність у них спору про право цивільне та - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Отже, при визначенні юрисдикцію спору, необхідно виходити як із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20, постанова КГС ВС від 13.04.2023 у справі №908/933/22) так і відповідного суб`єктного складу учасників у цій справі (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22).

Як вбачається з матеріалів цієї справи, позивач звернувся з позовом про відшкодування заборгованості за укладеним з відповідачем Договором постачання природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України від 09.04.2015 №329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон №329-VIII), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфераї енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 затверджені Правила постачання природного газу (далі - Правила №2496), які регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС (п. 2 розділу I Правил №2496).

Також, у відповідності до розділу I зазначених Правил, зокрема:

- споживач - юридична або фізична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу;

- побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність;

- фізичні особи, які використовують природний газ для професійної та/або комерційної діяльності, прирівнюються до споживачів, що не є побутовими, та укладають договір постачання природного газу згідно з розділом II цих Правил;

- постачання природного газу побутовим споживачам (регулюється нормами розділу III Правил) здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Дослідивши спірний Договір, апеляційна колегія зазначає, що спірний договір - це Договір від 23.02.2022 №007390(2022) про постачання природного газу промисловим споживачам та іншим суб`єктам господарювання.

Тобто, спірний договір не є договором про постачання природного газу побутовому споживачку.

Як вже зазначалось вище, порядок постачання природного газу споживачам, що не є побутовими визначений розділом II Правил №2496.

Так, підставою для постачання природного газу не побутовому споживачу, зокрема, є:

- наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу;

- наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

- включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

- відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків, або наявність письмового дозволу діючого постачальника на перехід споживача до нового постачальника.

При цьому, пунктом 3 розділу II Правил №2496 передбачено, що договір постачання природного газу не укладається в разі закупівлі природного газу постачальником на власні потреби з власного обсягу природного газу; договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код.

За умовами пункту 4 розділу II Правил №2496 для укладення договору постачання природного газу не побутовий споживач має надати постачальнику такі документи:

- заяву про укладення договору, в якій зазначити свій персональний EIC-код та очікувані об`єми (обсяги) споживання природного газу на період дії договору;

- належним чином завірену копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт споживача;

- копії документів на право укладання договору, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та уповноваженої особи на підписання договору, та копію документа про взяття на облік у контролюючих органах;

- письмову довідку діючого постачальника (за його наявності) або складений з ним акт звірки взаєморозрахунків про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником, або письмовий дозвіл діючого постачальника (за його наявності) на перехід споживача до нового постачальника.

Абзацом 2 п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (ГС) визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРС та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (пункт 1.1. договору) та укладається за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГС).

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГС визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ у встановленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договір розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) або додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору розподілу.

Судова колегія звертає увагу на те, що на виконання вищенаведених вимог Кодексу ГС та Правил №2496 щодо необхідності існування у споживача договору розподілу природного газу, відповідачем у даній справі було складено заяву-приєднання від 18.02.2022 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (а.с. 20).

У вказаній заяві відповідачем визначено:

- EIC-код суб`єкта ринку природного газу 56ХО00070L5H100M;

- адреса об`єкта м. Одеса, провулок Ванний, 3;

Договором постачання природного газу визначено Договір №007390.

Вказана заява підписана відповідачем особисто та є додатком 2 до Типового договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498.

Судом встановлено, що у Договорі постачання природного газу від 23.02.2022 №007390 точкою комерційного обліку споживача вказано м. Одеса, провулок Ванний, 3.

Матеріали справи свідчать, що за вказаною адресою розташований об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок з центром відпочинку та спорту загальної площі 4 710 кв.м., який належить на праві приватної власності Хлівненко Ігору Миколайовичу, що вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 21)

Водночас місцем знаходження Хлівненка І.М. зареєстрована наступна адреса: АДРЕСА_2 , про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка наявна у матеріалах справи.

Тобто, зі вказаного вбачається, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу не за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи, а за об`єктом газоспоживання - зареєстрованою точкою комерційного обліку отриманого природного газу, яка розташована за адресою м. Одеса, провулок Ванний, 3 в житловому будинку з центром відпочинку та спорту загальної площі 4 710 кв.м., який належить відповідачу. Відповідне постачання природного газу здійснюється на підставі Договору від 23.02.2022 №007390(2022), який укладається з промисловими споживачами та іншими суб`єктами господарювання та вимоги щодо укладання якого виключають можливість укладання такого Договору з фізичною особою.

У цьому контексті судова колегія наголошує, що побутові споживачі укладають інший вид Договору постачання природного газу, а саме, приєднуються до умов Типового договору постачання природного газу затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2500.

Разом з цим, як зазначалось вище, крім оцінки предмету заявленого позову, змісту та юридичної природи обставин у справі, для вирішення питання про юрисдикційність даного спору слід дослідити суб`єктний складу учасників у цій справі, оскільки від цього залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Хлівненко І.М. зареєстрований як фізична особа-підприємець та не перебуває у стані припинення. Видами діяльності останнього є:

55.20. Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання (основний);

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

При цьому, суб`єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 55 Господарського кодексу України).

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право - і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Водночас фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах , незважаючи на будь - які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою.

Вбачається, що на підставі правила, встановленого у ст. 51 Цивільного кодексу України, до фізичних-осіб підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність.

Крім того, згідно зі ст. 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь - якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець може використовувати в своїй підприємницькій діяльності своє майно (яке належить на праві власності підприємцю як фізичній особі).

З огляду на усе викладене, судова колегія оцінює спірний Договір поставки природного газу, який укладався між ОСОБА_1 та ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", як Договір щодо газопостачання для об`єкту житлової нерухомості, в якому здійснюється підприємницька діяльність відповідача, а не для побутових потреб останнього.

Таким чином, апеляційний суд оцінивши предмет, підстави позову, та врахувавши наявність у відповідача зареєстрованої можливості здійснювати підприємницьку діяльність стосовно здачі в оренду об`єкта (суб`єктний склад), на газопостачання якого укладений спірний Договір, вважає, що даний спір має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі №916/905/23 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що спір непідсудний господарському судочинству.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає, що доводи викладені ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Згідно з п. 6 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції, зокрема, ухвали про закриття провадження у справі, справа передається на розгляд суду першої інстанції (ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевий господарський суд припустився порушення приписів Господарського процесуального кодексу України, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 231 цього Кодексу, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/905/23 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку зі скасуванням ухвали про закриття провадження у справі з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/905/23 скасувати.

3. Справу №916/905/23 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений 21.09.2023.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.