ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2117/23

Господарський суд Київської області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бондаренко О.М.,

розглянувши заяву Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/2117/23

за позовом: Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, буд. 1)

до відповідача: Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, буд. 2)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1. Національної академії аграрних України (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 9, ).

2. Головного управління Держгеокадастру у Київській області ( 03115, м. Київ, вул. Серпова, буд. 3/14, ).

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС-ДМ" (79024, Львівська обл., м. Львів, вул. Польова, буд. 57Б, ).

4. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про визнання права постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора, витребування у постійне користування земельної ділянки

за участю представників:

від позивача: Білокур В.В., ордер серія АІ №1423883 від 11.07.2023

від відповідача: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: не з`явився

від третьої особи-4: Старик В.М., ордер серія АА №1322825 від 23.08.2023

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою за вих. №б/н від 11.07.2023 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, в якій просить суд:

1. Скасувати рішення державного реєстратора Гаращенка В.В. від 08.12.2020 р. за індексним номером 55570437 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5848 за Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області з одночасним припиненням речових прав комунальної форми власності Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на земельну ділянку площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848.

2. Визнати за Державним підприємством Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, 1; ) право постійного користування земельною ділянкою площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848, сільськогосподарського призначення, державної форми власності на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії КВ від 17.02.1995 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №4.

3. Витребувати з незаконного володіння Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (; 08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2) на користь Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, 1; ) у постійне користування земельну ділянку площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з одночасним припиненням речових прав комунальної форми власності Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (; 08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2) на земельну ділянку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 08.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Національну академію аграрних України, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС-ДМ", ОСОБА_1 , призначено підготовче засідання на 21.09.2023.

13.09.2023 на адресу суд від позивача у справі - Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову в порядку ст. ст. 136-137 ГПК України, в якій останній просить:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 30 (тридцять) га з кадастровим номером :09:004:5848, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (колишнього Києво- Святошинського) району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 30 (тридцять) га з кадастровим номером :09:004:5848, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224).

Ухвалою суду від 15.09.2023 було призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 21.09.2023.

21.09.2023 на адресу суду від відповідача - Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області та третьої особи - ОСОБА_1 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

В судове засідання з`явились представники позивача та третьої особи 4.

Представники відповідача, третіх осіб 1,2,3, в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2019р. № 46189217 зареєстровано право державної власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з правокористувачем: ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:5111 (далі - Земельна ділянка-1).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2019 № 46186203 зареєстровано право державної власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з правокористувачем: ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5850 площею 17,0998 га (далі - Земельна ділянка-2).

Рішенням державного реєстратора Гаращенка В.В. від 26.11.2020р. за індексним номером 55363689 було зареєстровано за Відповідачем права комунальної власності на Земельну ділянку-1.

Рішенням державного реєстратора Гаращенка В.В. від 26.11.2020р. за індексним номером 55363249 було зареєстровано за Відповідачем права комунальної власності на Земельну ділянку-2.

Вказані рішення є аналогічними за підставами їх прийняття, як і оскаржуваного у справі № 911/2117/23 рішення того самого державного реєстратора Гаращенка В.В. від 08.12.2020р. за індексним номером 55570437, яким було зареєстровано за Відповідачем права комунальної власності на спірну Земельну ділянку у справі № 911/2117/23.

Відтак, земельна ділянка-1, земельна ділянка-2, як і спірна Земельна ділянка у справі № 911/2117/23, перебували у державній власності та у постійному користуванні Позивача на підставі одного ж і того державного акту на праві постійного користування землею серії КВ № 4 від 17.02.1995р. та в подальшому незаконно перейшли у комунальну власність Відповідача.

13.04.2023 року Відповідачем було відчужено на користь гр. ОСОБА_1 підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:5111, площею 15,5712 га, зареєстрованого в реєстрі за № 460.

13.04.2023 року Відповідачем було відчужено на користь гр. ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :09:004:5850, площею 17,0998 га, зареєстрованого в реєстрі за № 455.

Звертає увагу суду, що Земельна ділянка-1 та Земельна ділянка-2 вибули з державної власності та з постійного користування Позивача на підставі таких же документів і посилань на норми законодавства, як і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :09:004:5848 у справі N° 911/2117/23.

Відтак вважає, що вказані обставини, свідчать про те, що відповідач також збирається відчужити спірну земельну ділянку у справі № 911/2117/23, як вже встиг відчужити земельні ділянки-1 та 2, що на думку позивача ускладнить або унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів Позивача, оскільки хронологія дій, підстав, документів та історії переходу земельної ділянки-1, земельної ділянки-2, як і спірної Земельної ділянки у справі № 911/2117/23 з державної власності у комунальну із позбавленням Позивача праві постійного користування всіма вищевказаними земельними ділянками - є однаковими.

Безпосередньо в судовому засіданні 21.09.2023 представник заявника наполягав на задоволенні поданої заяви повністю.

Представник третьої особи 4 в судовому засіданні заперечуючи проти задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову зазначив про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із приписами ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про:

- скасування рішення державного реєстратора Гаращенка В.В. від 08.12.2020 р. за індексним номером 55570437 про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5848 за Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області з одночасним припиненням речових прав комунальної форми власності Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на земельну ділянку площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848.;

- визнання за Державним підприємством Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, 1; ) права постійного користування земельною ділянкою площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848, сільськогосподарського призначення, державної форми власності на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії КВ від 17.02.1995 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №4;

- витребування з незаконного володіння Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (; 08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2) на користь Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, 1; ) у постійне користування земельну ділянку площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з одночасним припиненням речових прав комунальної форми власності Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (; 08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2) на земельну ділянку.

Таким чином, у даній справі заявник звернувся до суду з позовними вимогами як немайнового так і майнового характеру.

Як вабачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дмитрівської сільської ради від 28.04.1994р. надано Державному підприємству «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (далі - Позивач або ДП «ДГ «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України) у постійне користування земельну ділянку загальною площею 763,3 га на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для сільськогосподарського виробництва, що підтверджується актом на право постійного користування землею серії КВ, виданого на підставі рішення Дмитрівської сільської ради, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 17.02.1995р. за № 4 (далі - Державний акт).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2019р. № 46190342 зареєстровано право державної власності за державою, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з правокористувачем: ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5848 площею 30 га (далі - Земельна ділянка).

В подальшому, рішенням державного реєстратора Гаращенка В.В. Ревненської сільської ради від 08.12.2020р. за індексним номером 55570437 видалено власника земельної ділянки з кадастровим номером :09:004:5848 та правокористувача - ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України» та додано нового власника - Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області (далі - Відповідач), а також замінено державну форму власності щодо земельної ділянки на комунальну.

Позивач у позові зазначає, що в результаті вказаних дій державного реєстратора та прийнятого ним рішення держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області була позбавлена права власності, а ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України - права постійного користування земельною ділянкою площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848.

При цьому, Державне підприємство «ДГ «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України» не зверталось із заявою (листом) про припинення права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :09:004:5848 до власника земельної ділянки не зверталось, а Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області рішення про припинення права постійного користування власником земельної ділянки не приймалось.

Згоди на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :09:004:5848 ДП «ДГ «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України» Президія Національної академії наук України не надавала.

Позовач зазначає про неправомірність реєстрації права комунальної власності за Дмитрівською сільською радою Бучанскього району Київської області на спірне нерухоме майно - земельну ділянку площею 30 га з кадастровим номером :09:004:5848, сільськогосподарського призначення, оскільки вважає ії державною власністю

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2018 у справі № 911/2930/17.

За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, виходячи з характеру обставин справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За відсутності законодавчого визначення понять "істотного" ускладнення виконання рішення суду, "унеможливлення виконання рішення суду" суди повинні у кожному конкретному випадку оцінювати подані учасником справи докази на підтвердження обставин щодо настання зазначених наслідків у випадку незабезпечення позову. Разом з тим, наявність пов`язаних з цим обставин підлягає обґрунтуванню та доведенню заявником (прокурором) на загальних підставах, визначених ГПК. Саме лише припущення про можливість настання таких наслідків, не обґрунтоване посиланням на конкретні обставини та докази у справі, не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Так, згідно зі статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський сул з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, що б відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту, та відновлення порушеного права. При чому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до абзаців 2, 3, 4 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із подальшими змінами) достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Заявник (позивач) має довести наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходів до забезпечення позову. Такі докази повинні міститься в позовних матеріалах або в заяві про забезпечення позову, тому питання про вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані позивачем до позову або до заяви про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 74 ГПК України позивач зобов`язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову: з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності суд враховує, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб., права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, відповідно до наданих витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 28.03.2019 та від 26.06.2020, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:5111, :09:004:5850 та спірна :09:004:5848, мають форму-державна власність, а корстувачем зазначено Державне підприємство Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2022, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:5111, :09:004:5850 мають форму комунальна власність в особі Дмитрівської сільської ради Бучаснського району Київської області, яка в т.ч. виступала орендодавцем вказаних земельних ділянок.

06.04.2023 Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області прийняла рішення № 31/27 про продаж земельної ділянки за кадастровим номером :01:005:5111 гр. ОСОБА_1 за наслідком якого укладено договір купівлі- продажу вказаної земельної ділянки від 13.09.2023 та за останнім зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.04.20232.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.06.2023 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5850 також зареєстровано за гр. ОСОБА_1 .

Тобто з доказів вбачається, що у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вносилися зімни щодо форми власності на вказані земельні ділянки, в т. ч. на підставі спірного рішення державного реєстратора Гаращенка В.В. від 08.12.2020р. за індексним номером 55570437, що є безпосереднім предметом спору та дослідження під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має обґрунтоване припущення про існування реальної загрози того, що Дмитрівська сільська Бучанського району Київської області, виступаючи зареєстрованим власником спірного майна, може відчужити спірне майно на користь будь-яких третіх осіб.

Отже, припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є обґрунтованим.

Тобто, має місце існування обставин, відповідно до яких, здійснення відповідачем за час вирішення даного спору дій із спірною земельною ділянкою фактично порушить принцип ефективного судового захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах даного спору, адже зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав звертатися до набувачів речових прав на цю земельну ділянку з інших підстав.

Поділ чи об`єднання земельної ділянки також призведе до припинення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, що також унеможливить ефективний спосіб захисту у даній справі.

З метою збереження стану справ з цим майном, який був на час порушення провадження у справі, та можливості у майбутньому використання ефективного захисту порушеного права в межах однієї справи, та враховуючи реєстраційні дії щодо прав на це майно, суд дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову в цій частині шляхом накладення арешту на :09:004:5848, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (колишнього Києво- Святошинського) району Київської області, оскільки зазначений захід до забезпечення позову є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, не суперечить вище наведеним положенням процесуального закону, узгоджується з предметом спору та відповідає меті вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Щодо вимог заяви про застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 30 (тридцять) га з кадастровим номером :09:004:5848, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224) слід зазначити, що реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону а тому під час дії арешту жодних дій ані власник, ані особи, які вважають себе власниками не можуть вчиняти щодо арештованого майна. Разом з тим, позивачем не було належним чином обґрунтовано подане клопотання про забезпечення позову в частині встановлення заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно необмеженому колу осіб, а також не наведено які саме дії слід заборонити вчиняти.

З огляду на наведене вище, суд відмовляє у задоволенні заяви Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про забезпечення позову в цій частині.

Також, судом враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ

1. Заяву Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 911/2117/23 шляхом накладення арешту на нерухоме майно - земельну ділянку площею 30 (тридцять) га з кадастровим номером :09:004:5848, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224).

Стягувач: Державне підприємство Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, буд. 1, )

Боржник: Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області (08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, буд. 2, )

3. У задоволенні іншої частини вимог заяви Державного підприємства Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про забезпечення позову відмовити.

Ухвала відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, набирає законної сили 21.09.2023 та може бути пред`явлена до виконання до 21.09.2026.

Ухвала набрала законної сили 21.09.2023 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.09.2023.

Суддя О.Г. Смірнов