ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 вересня 2023 року Справа № 903/626/23
за позовом: Адвокатського Бюро «Гапоненко Роман і партнери», м.Київ
до відповідача: Приватного підприємства Фермерське господарство «Західний Буг», м.Володимир, Волинська область
про стягнення 31 228 грн. 56 коп.
Суддя Шум М. С.
(Без виклику сторін)
Часткове задоволення позову обумовлено частково безпідставністю нарахованих пені та річних в загальній сумі 1 531 грн. 43 коп., а також зменшенням судом нарахованої до стягнення неустойки.
Справа розглядалася за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Адвокатське бюро «Гапоненко Роман і партнери» 04.09.2023 (штамп на конверті відправлення 28.08.2023) звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №903/626/23, в якому просило судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції, у розмірі 14 000 грн. 00 коп. покласти на відповідача.
Суд враховує, що в позовній заяві Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» зазначено про те, що судові витрати позивача складають суму 35 000, 00 грн., докази понесених судових витрат будуть подані позивачем до суду у порядку та строки відповідно до ст. 129 ГПК.
Від Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича надійшли заперечення на заяву Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери», в яких відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні його клопотання про ухвалення додаткового рішення, з огляду на те, що Гапоненко Роман є керівником і Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери», і Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», а тому його участь в судовому процесі в цій справі є самопредставництвом.
Також Фермерське господарство «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича у своїх запереченнях просило у випадку, якщо суд дійде до висновку про ухвалення додаткового рішення, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 2 000, 00 грн.
Розглянувши заяву Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для його часткового задоволення.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 за змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.12.2022; копію акта наданих послуг від 28.08.2023 №49.
Відповідно до преамбули договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.12.2022 Адвокатське бюро «Гапоненко Роман і партнери» (далі - Бюро) в особі керуючого - Гапоненко Романа Івановича, що діє на підставі Статуту, та Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» (далі - Адвокатське об`єднання) в особі представника Безроди Романа Сергійовича, який діє на підставі довіреності, уклали цей договір про те, що Бюро доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідну Об`єднанню правову допомогу, зокрема, але не виключно: представляти та захищати інтереси Бюро у господарських судах.
Згідно з пунктом 4.3. договору розмір гонорару, який Бюро сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу, встановлюється в розмірі 2 000 грн за одну годину роботи адвоката Адвокатського об`єднання та сплачується Бюром протягом трьох днів з моменту прийняття ним послуг за актом наданих послуг.
На підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги Бюро відповідно до умов цього договору, Адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку Бюро (пункт 4.4. договору).
Відповідно до Акту надання послуг №49 від 28.08.2023 виконавцем (Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери») були виконані такі роботи (надані такі послуги): гонорар за надання правової допомоги у справі № 903/626/23, збір доказів (2 год., 4 000, 00 грн); гонорар за надання правової допомоги по справі №903/626/23, підготовка та подання позову до суду (5 год., 10 000, 00 грн), а разом 14 000 грн. 00 коп.
Договір про надання правничої допомоги №03-974 від 19.12.2022 підписано зі сторони АБ «Гапоненко Роман і партнери» Гапоненком Романом Івановичем, а зі сторони Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» представником (адвокатом) Безродою Романом Сергійовичем. До матеріалів справи долучено Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ №000144, що видане Безроді Р. С.
Акт надання послуг №49 від 28.08.2023 також підписано зі сторони виконавця Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» адвокатом Безродою Романом Сергійовичем.
З врахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем надано докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розумінні пункту 1 частини 2 статті 126 та статті 129 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.
Щодо доводів Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з самопредставництвом позивача, суд зазначає таке.
Позивачем у справі є Адвокатське Бюро «Гапоненко Роман і партнери».
Оскільки відповідно до умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.12.2022 Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» надавало правову допомогу Адвокатському бюро «Гапоненко Роман і партнери», у Суду відсутні підстави вважати, що позивач брав участь в судовому процесі особисто.
Також у своїх запереченнях на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення Фермерське господарство «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича просило у випадку, якщо суд дійде до висновку про ухвалення додаткового рішення, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 2 000, 00 грн.
Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що Фермерське господарство «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича у своїх запереченнях, заявляючи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 2 000, 00 грн, не навело аргументів на доведення їх неспівмірності.
Разом з тим суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З врахуванням викладеного, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає відсутніми правові підстави для відшкодування позивачеві всіх його витрат на оплату послуг адвоката.
Беручи до уваги часткову безпідставність нарахованих до стягнення пені та 3% річних, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у цій справі, предмета спору, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів (доказів), їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
Таким чином, збір доказів (2 год. 4 000, 00 грн.); підготовка та подання позову до суду (5 год., 10 000, 00 грн) не підлягають відшкодуванню повністю в сумі 14 000 грн. 00 коп. у зв`язку з частковим задоволенням позову з мотивів безпідставності нарахування 1 523 грн. 22 коп. пені та 8 грн. 21 коп. 3% річних, невідповідністю таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору. З огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, часткову безпідставність нарахованих до стягнення пені та 3% річних, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні 10 000, 00 грн., натомість стягнути з відповідача 4 000 грн. 00 коп. витрат позивача на правничу допомогу, що з огляду на об`єм виконаних робіт, предмет та підстави (фактичні та юридичні) позову є підставним розміром з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї конкретної справи.
Отже, керуючись положеннями статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з принципів пропорційності, реальності та розумності судових витрат, враховуючи практику ЄСПЛ та Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» та відшкодування заявнику за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу в загальній сумі 4 000, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Заяву Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/626/23 задовольнити частково.
3. В іншій частині заяву Адвокатського бюро «Гапоненко Роман і партнери» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення останнього. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту додаткового рішення.
Суддя М. С. Шум