ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/3084/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального спеціалізованого підприємства "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС",м. Харків
про стягнення 81388,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне спеціалізоване підприємство "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ", м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС", м. Харків, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу за договором сервітуту № Д-01122019/8 від 28 грудня 2019 року у розмірі 81388,00 грн. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3084/23 та ухвалено розгляд справи № 922/3084/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) надсилалися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

02 серпня 2023 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС" подано відзив (вхідний № 20483) на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи.

24 серпня 2023 року через канцелярію суду, Комунальним спеціалізованим підприємством "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ" подано відповідь (вхідний № 22727) на відзив, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

28 грудня 2019 між Комунальним спеціалізованим підприємством "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ" (позивачем, КСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС" (відповідачем, користувачем) укладено договір сервітуту № Д-01122019/8, згідно пункту 2.1. якого предметом є надання обмеженого права користування несучими конструкціями житлових, нежитлових будівель та споруд, що належать територіальній громаді міста Харкова для розміщення та технічного обслуговування обладнання.

Пунктом 2.2. договору визначено зміст сервітуту:

КСП надає Користувачу обмежене право користування несучими конструкціями житлових, нежитлових будівель та споруд, що належать територіальній громаді міста Харкова, в межах, визначених у додатку № 1 до цього договору для розміщення та технічного обслуговування обладнання з метою забезпечення надання телекомунікаційних послуг мешканцям будинку (Право), а користувач здійснює плату за надане КСП Право на умовах, що визначені цим договором.

Згідно пункту 3.3 договору, користувач зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування сервітутом, в порядку, визначеному договором.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата проводиться користувачем щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Згідно пункту 6.3 договору оплата здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок КСП, в розмірі, визначеному в додатку № 2 до цього договору.

На підставі пункту 6.4 договору порядок, умови оплати та ціна договору переглядаються сторонами щорічно, але не пізніше 15 січня.

Додатком № 1 від 28 грудня 2019 року до договору сторони узгодили перелік житлових, нежитлових будівель та споруд, що належить територіальній громаді м. Харкова, в яких користувачу надається право для розміщення обладнання (територія).

Додатком № 2 від 28 грудня 2019 року до договору сторони узгодили розрахунок плати за право для розміщення обладнання, згідно додатку № 1 до договору.

Додатковими угодами № 1 від 30 листопада 2020 року, № 2 від 03 листопада 2021 року сторони узгоджували продовження строку дії договору.

Додатковою угодою № 1 від 30 листопада 2020 року сторони виклали п. 9.2. договору в наступній редакції: 9.2. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії даного Договору жодна зі Сторін письмово не заявить про намір розірвати даний Договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація строку даного Договору можлива без обмеження терміну.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 03 листопада 2021 до договору сторони внесли зміни до додатку № 2 до договору, та узгодили, що загальна місячна сума оплати за договором складає з урахуванням ПДВ 6876,00 грн.

При зверненні до суду з позовом у даній справі відповідач стверджує, що станом на 30 червня 2023 сплата за договором відповідачем належним чином не здійснюється, а саме з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року його заборгованість перед позивачем складає 81388,00 грн. Направлені позивачем на адресу відповідача акти приймання-передачі, акт звіряння відповідачем не підписувалися

Обставини щодо існування боргу в зазначеній сумі відповідачем не спростовуються.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав на адресу відповідача претензію № 459/0/260-23 від 23 червня 2023 року з вимогою про погашення існуючою заборгованості. Однак, зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 81388,00 грн заборгованості за договором.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України передбачено право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно частини 1 статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до частин 1-3 статті 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, станом на 30 червня 2023 року борг відповідача перед Комунальним спеціалізованим підприємством "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ" за договором сервітуту № Д-01122019/8 від 28 грудня 2019 року становить суму 81388,00 грн. Зазначене визнається і самим відповідачем, зокрема, у відзиві на позовну заяву. Строк виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати цього боргу встановлено умовами договору, та є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати цього боргу, суд приходить до висновку про задоволення позову, та стягнення вказаного боргу в сумі в сумі 81388,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС" на користь позивача.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, суд зазначає.

Відповідно до частин 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Отже, підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.

В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26 червня 2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07 жовтня 2003 року у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 920/199/16.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

При цьому, господарське процесуальне законодавство надає суду право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, але розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд враховує те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX. На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб (указ Президента України № 58/2023 від 06.02.2023). Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Загальновідомо, що військовий стан негативно вплинув на більшість суб`єктів господарювання: скоротилися обсяги товарообігу та продаж, підприємці зазнали збитків та/або взагалі знищені. У цьому контексті першочерговим завданням державних органів є вжиття відповідних заходів з метою мінімізації ризиків та втрат вітчизняного товаровиробника, захист населення держави і національних виробників продукції та послуг.

У даному випадку, як свідчать матеріали справи, підприємство боржника є виконавцем важливої соціальної функції, здійснює забезпечення мешканців м. Харкова послугами з ремонту та технічного обслуговування аудіо-домофонних систем, що встановлені в багатоквартирних будинках на території м. Харкова.

Таким чином, основним джерелом надходження коштів відповідачу є сплата мешканцями міста Харкова наданих відповідачем послуг.

Однак, в зв`язку з початком військових дій в м. Харкові та Харківської області, що пов`язані з агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2023 року значна частина мешканців м. Харкова припинила оплату, зокрема, комунальних та інших послуг, пов`язаних з утриманням будинків.

Матеріали справи також свідчать про те, що станом на дату винесення даного судового рішення фінансово-економічний стан підприємства відповідача є скрутним, зокрема згідно з наданих відповідачем виписок з банківських рахунків вбачається відсутність коштів в розмірі необхідному для погашення заборгованості одним платежем. Разом з тим, судом враховано, що одночасне і повне виконання рішення суду у даній справі може призвести до погіршення фінансового становища боржника, зупинки фінансово-господарської діяльності підприємства відповідача та подальшого його банкрутства у зв`язку з неплатоспроможністю, втрати працівниками підприємства відповідача роботи, зупинення надання соціальної функції з забезпечення мешканців та гостей м. Харкова послугами з ремонту та технічного обслуговування аудіо-домофонних систем, припинення надходжень від відповідача до державного та місцевого бюджетів у вигляді податку.

Разом з тим, розстрочення виконання рішення у даній справі протягом року рівними частинами не порушить баланс інтересів сторін, а досягне мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, сприятиме можливості продовження господарської діяльності відповідача і зробить реальною можливість отримання позивачем стягнутих за рішенням суду коштів.

Отже, враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку про можливість розстрочення виконання рішення суду протягом одного року.

За таких обставин, заява відповідача про розстрочення виконання рішення підлягає задоволенню, з наданням відповідачу розстрочення виконання рішення в частині стягнення боргу за договором до 31 серпня 2024 року рівними щомісячними платежами кожного місяця.

Згідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС" (61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 7, кім. 1; ) на користь Комунального спеціалізованого підприємства "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ" (61202, м. Харків, пр.-т Перемоги, буд. 50-Б; ) 81388,00 грн заборгованості за договором сервітуту № Д-01122019/8 від 28 грудня 2019 року.

Розстрочити виконання рішення в частині стягнення 81388,00 грн заборгованості за договором сервітуту № № Д-01122019/8 від 28 грудня 2019 року згідно з наступним графіком:

- 6782,33 грн. заборгованості до 30 вересня 2023 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 жовтня 2023 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 30 листопада 2023 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 грудня 2023 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 січня 2024 року;

- 6782,33грн. заборгованості до 29 лютого 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 березня 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 30 квітня 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 травня 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 30 червня 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 липня 2024 року;

- 6782,33 грн. заборгованості до 31 серпня 2024 року;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКІ ДОМОФОННІ СИСТЕМИ ПЛЮС" (61001, м. Харків, пр.-т Гагаріна, буд. 7, кім. 1; ) на користь Комунального спеціалізованого підприємства "ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ" (61202, м. Харків, пр.-т Перемоги, буд. 50-Б; ) 2684,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "15" вересня 2023 р.

Суддя П.В. Хотенець