ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023м. ДніпроСправа № 904/3607/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 44124263) до Фізичної особи-підприємця Ольшанського Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 318 530,60 грн. безпідставно набутих коштів

СУТЬ СПОРУ:

Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №3/1-696 від 06.07.2023 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ольшанського Анатолія Івановича 318 530,60 грн. безпідставно набутих коштів.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 4 777,98 грн. (орієнтовний розмір судових витрат - 100 000,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір №1063 від 15.12.2022 був виконаний в повному обсязі, як відповідачем, так й позивачем, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року по формі №КБ-2в на суму 518 529,26 грн. та платіжним дорученням №1304 від 26.12.2022 на суму 518 529,26 грн., проте відповідач протягом встановленого строку не надав позивачу в оригіналах документи, які б підтверджували закупівлю матеріалів виробів та комплектів. Отже, позивач, керуючись ст. 1212 Цивільного кодексу України, вважає правильним та справедливим та достатнім стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 318 530,60 грн. (457 048,44 грн. (сума вартості матеріалів, виробів та комплектів за актом) - 138 517,84 грн. (позов на іншу сума планується до підготовки та подачі) = 318 530,60 грн.).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/3607/23, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 27.07.2023 відповідачем подано відзив на позов яким просить суд відмовити у позові повністю посилаючись на те, що розголошення відповідачем комерційної таємниці, може завдати немайнової шкоди моїм контрагентам, саме тому мною було відмовлено у наданні в оригіналах до позивача документів, які підтверджують вартість матеріалів, виробів та комплектів на суму 457 048,44 грн., які відповідачем були замовлені, отримані та придбані на виконання умов договору №1063 від 15.12.2022. Відповідач зазначив позивачу, що відповідачем будуть надані документи виключно в суді, так як відзив повинен бути обґрунтований належними та допустимими доказами по суті справи, із посиланням на відповідні докази та норми права. Тож відповідач зазначає, що вартість матеріалів, виробів та комплектів, які закуповувалися відповідачем з метою виконання договору, склала 457 048,44 грн., що підтверджується: договором постачання №16-Д-12 від 10.12.2022, між Фізичною особою-підприємцем Науменко Сергієм Олексійовичем та Фізичною особою-підприємцем Ольшанським Анатолієм Івановичем; рахунком №16/12 від 16.12.2022 на суму 450 770,88 грн., видатковою накладною №02/02 від 16.12.2022 на суму 450 770,88 грн., рахунком №19/12 від 19.12.2022 на суму 4 545,00 грн., видатковою накладною №02/02/1 від 19.12.2022 на суму 4 545,00 грн., платіжними інструкціями №853 від 02.02.2023 на суму 4 545,00 грн. та №854 від 02.02.2023 на суму 450 770,88 грн.

Відповідач стверджує, що договір №1063 від 15.12.2022 був виконаний повністю сторонами, що не спростовується, ані фактичними матеріалами справи, ані позивачем, ані відповідачем. Всі документи, які були складені на виконання договору №1063 від 15.12.2022, підписані сторонами та скріплені печатками без жодних зауважень. Тож твердження та вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 318 530,60 грн. є повністю безпідставними. з урахуванням правової природи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради проведено закупівлю послуги з усунення аварій в житловому фонді (поточний ремонт вікон із заміни на металопластикові у житловому будинку) за ID: UA-2022-12-15-017854-а "Усунення аварій в житловому фонді (поточний ремонт вікон із заміни на металопластикові у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд.65)" очікуваною вартістю 518 529,26 грн. (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-12-15-017854-a).

15 грудня 2022 року між Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (далі - позивач, замовник) та Фізичною особою-підприємцем Ольшанським Анатолієм Івановичем (далі - відповідач, підрядник) укладено договір №1063 (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого замовник доручив, а підрядник зобов`язався у 2022 році надати, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Найменування предмету договору: Усунення аварій в житловому фонді (поточний ремонт вікон із зміни на металопластикові у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 65) ДК 021:2015:45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи, відповідно до переліку, викладеного у Додатку 1, що є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору становить 518 529,26 грн. без ПДВ (підрядник не є платником ПДВ).

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником наданих послуг в гривнях на розрахунковий рахунок виконавця, в межах надходження асигнувань на дані послуги на рахунок замовника. Розрахунок за надані послуги здійснюється на підставі рахунків та підписаних сторонами актів надання послуг (виконаних робіт) безпосередньо після надходження коштів відповідного бюджетного призначення на реєстраційний рахунок замовника, протягом 30 робочих днів (п.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2.1 договору підрядник складає рахунок, Акт здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3 відповідно до чинного законодавства і передає належно оформлені документи на розгляд замовнику. Замовник протягом 10 робочих днів перевіряє документи, і в разі їх відповідності умовам договору підписує ці акти, а у разі не підписання - обґрунтовує причину відмови.

Згідно з п.5.1 договору строк надання послуг: протягом 15 календарних днів від дня укладення договору (але не пізніше дня завершення воєнного стану, а саме до 31.12.2022 включно).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до їх укладення, а саме з 10.12.2022 (п.5.3 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків за надані послуги - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань (п.9.1 договору).

На виконання умов договору відповідачем виконані будівельні роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року по формі №КБ-2в від 20.12.2022 на загальну суму 518 529,26 грн., які оплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №1304 від 26.12.2022 на суму 518 529,26 грн.

Відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року сума вартості матеріалів, виробів та комплектів становить 457 048,44 грн.

Позивач надіслав лист від 11.05.2023 №3/1-693 до відповідача, в якому зазначив про необхідність отримати від відповідача оригінали всіх документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів на суму, яка вказана в Акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року по формі № КБ-2в та які були використані для виконання договору.

Відповідач листом вих. №03/07-23 від 03.07.2023 відмовився надати позивачу документи, які підтверджують вказану вартість, оскільки останні містять комерційну таємницю, відповідач зазначив, що документи будуть надані лише у суді.

Таким чином, позивач не отримав оригінали документів від відповідача, що стало передумовою для подання позову до господарського суду про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України грошові кошти у сумі 318 530,60 грн. (457 048,44 грн. (сума вартості матеріалів, виробів та комплектів за актом) - 138 517,84 грн. (позов на іншу сума планується до підготовки та подачі) = 318 530,60 грн.).

Предметом доказування у цій справі є факт набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); наявність шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Позивач прийняв виконанні відповідачем роботи за договором на загальну суму 518 529,26 грн., з них: сума вартості матеріалів, виробів та комплектів становить 457 048,44 грн.

Згідно з пп. 4.2.1 пункту 4.2 договору встановлено, що підрядник складає рахунок, Акт здачі-приймання виконаних робіт згідно по формі № КБ-2в, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 відповідно до чинного законодавства і передає належно оформлені документи на розгляд замовнику. Замовник протягом 10 робочих днів перевіряє документи, і в разі їх відповідності умовам договору підписує ці акти, а у разі не підписання - обґрунтовує причину відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов договору надав позивачу документи, а саме: акт здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в за грудень 2022 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2022 року за формою № КБ-3 та підсумкову відомість ресурсів.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою, яка викладена у листі від 11.05.2023 №3/1-693, про необхідність отримати від відповідача оригінали всіх документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів на суму, яка вказана в Акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року по формі № КБ-2в та які були використані для виконання договору.

За умовами договору не вбачається обов`язку підрядника надавати на вимогу замовника, крім документів передбачених п.п 4.2.1 п. 4.2 та 2.2 договору, оригінали документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів, які укладені з іншими контрагентами.

Замовник має право, не втручаючись у господарську діяльність підрядника, здійснювати контроль і технічний нагляд за відповідністю обсягу, вартості і якості виконаних робіт проектам і кошторисам. Він має право перевіряти хід і якість будівельних і монтажних робіт, а також якість матеріалів, що використовуються (ч. 1 ст. 320 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 19 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Відповідно до ст. 505 Цивільного кодексу України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Відповідно до ст. 506 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на комерційну таємницю є: право на використання комерційної таємниці; виключне право дозволяти використання комерційної таємниці; виключне право перешкоджати неправомірному розголошенню, збиранню або використанню комерційної таємниці; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на комерційну таємницю належать особі, яка правомірно визначила інформацію комерційною таємницею, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 09.08.1993 №611 "Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці" комерційну таємницю не становлять установчі документи, документи, що дозволяють займатися підприємницькою чи господарською діяльністю та її окремими видами; інформація за всіма встановленими формами державної звітності; дані, необхідні для перевірки обчислення і сплати податків та інших обов`язкових платежів; відомості про чисельність і склад працюючих, їхню заробітну плату в цілому та за професіями й посадами, а також наявність вільних робочих місць; документи про сплату податків і обов`язкових платежів; інформація про забруднення навколишнього природного середовища, недотримання безпечних умов праці, реалізацію продукції, що завдає шкоди здоров`ю, а також інші порушення законодавства України та розміри заподіяних при цьому збитків; документи про платоспроможність; відомості про участь посадових осіб підприємства в кооперативах, малих підприємствах, спілках, об`єднаннях та інших організаціях, які займаються підприємницькою діяльністю; відомості, що відповідно до чинного законодавства підлягають оголошенню.

Інформація щодо повного переліку постачальників та клієнтів (покупців) суб`єкта господарювання (який містить контактні дані їх представників), розміру торговельної націнки, обсягів закупівлі та постачання продукції є інформацією, що має комерційний характер. Такі комерційні відомості за нормальних умов здійснення господарської діяльності та за наявності конкуренції на ринку не є відомими чи легкодоступними для інших суб`єктів господарювання конкурентів.

Зазначені відомості комерційного характеру становлять комерційну цінність, а їх розголошення може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання; не віднесено законами до видів інформації, яку не може бути визначено комерційною таємницею. Діюче законодавство чітко не встановлює форми віднесення суб`єктами господарювання певних відомостей (інформації) до комерційної таємниці, а відтак, кожен суб`єкт господарювання, який володіє інформацією, що становить його комерційну таємницю, самостійно визначає перелік та обсяг відповідних заходів, яких має бути вжито для збереження секретності та які при цьому мають бути адекватними наявним обставинам здійснення ним господарської діяльності (постанова Верховного Суду 23.11.2020 cправа №910/1759/19).

Тобто, визначення ''комерційна таємниця'' включає в себе тільки відомості та інформацію, яка не є легкодоступною для певних категорій осіб.

Дані ознаки комерційної таємниці є істотними, необхідними та невіддільними. Конфіденційність комерційної таємниці полягає в тому, що інформація, яка становить комерційну таємницю, в цілому чи в певній формі та сукупності її складових має бути невідомою та не бути легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить. Комерційну цінність інформації, яка становить комерційну таємницю, розуміють таким чином, що її використання надає володільцю інформації певні економічні переваги в силу того, що його конкуренти або інші особи такою інформацією в цілому чи в певній формі та сукупності її складових не володіють.

Також, в силу статей 36, 162 Господарського кодексу України, комерційною таємницею є відомості, пов`язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, розголошення яких може завдати шкоди його інтересам. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону. Суб`єкт господарювання, який є власником технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв`язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а власник інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності. Строк правової охорони комерційної таємниці обмежується в часі.

Склад та обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються самостійно власником або керівником підприємства з дотриманням чинного законодавства. Підприємство має право розпоряджатися такою інформацією на власний розсуд і здійснювати щодо неї будь-які законні дії, не порушуючи при цьому права третіх осіб.

Тому, можна дійти висновку, що витребування у підрядника оригінали документів, що не передбачені умовами договору та законодавством, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Ольшанським Анатолієм Івановичем та іншими контрагентами на закупівлю матеріалів є прямим втручанням у господарську діяльність відповідача.

Із приводу доводів позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 21.02.2020 у справі № 910/660/19.

Як було встановлено судом вище, договір був виконаний в повному обсязі, як відповідачем, так і позивачем, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 по формі № КБ-2в та платіжним доручення № 1304 від 26.12.2022 на суму 518 529,26 грн.

Ненадання відповідачем оригіналів документів не може породжувати правових наслідків у вигляді повернення коштів відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи обставини щодо наявності між сторонами спору господарських правовідносин, відповідач не є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Ольшанського Анатолія Івановича про стягнення 318 530,60 грн. безпідставно набутих коштів відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору віднести на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв