УХВАЛА

18 вересня 2023 року

м. Київ

Справа № 914/2365/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 і ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

до: 1) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Акціонерного товариства "Укргазвидобування", 2) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

про зобов`язання безоплатно усунути недоліки неякісного товару,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 і ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 про повернення заяви про забезпечення доказів у справі № 914/2365/22, надіслана 30.08.2023 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", Верховний Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою на підставі частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 та ухвала Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22, якою на підставі частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України повернуто заяву про забезпечення докаазів у зв`язку з недотриманням заявником вимог частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 та ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені постанову та ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Акціонерного товариства "Укргазвидобування" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", про зобов`язання безоплатно усунути недоліки неякісного товару.

Під час проведення підготовчого засідання Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" було подано заяву про забезпечення доказів.

Вказану заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" з адвокатським запитом про надання інформації та документів, які дають відповіді на такі запитання:

- чи має газорозподільна система, яка приєднана до внутрішніх мереж родовищ (ГРС, УПГ) Акціонерного товариства "Укргазвидобування", а саме: Хідновицьке родовище ГВС Дроздовичі, Садковицьке родовище, Свидницьке родовище, Свидницьке родовище ГРС Коханівка, УПГ Пукениці, УППГ Опари "Меденичі", УПГ Дашава, УКПГ-Комарів, Комарнівський нафтогазопромисел (ГРС Новосілка, ГРС Горожанка, ГРС Ковиничі, ГРС Велика Білина) додаткові точки входу, зокрема, з газотранспортної системи, від інших газовидобувних компаній;

- чи відбувається змішування природного газу, який надходить в газорозподільну систему Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" із родовищ (ГРС, УПГ) Акціонерного товариства "Укргазвидобування", а саме: Хідновицьке родовище ГВС Дроздовичі, Садковицьке родовище, Свидницьке родовище, Свидницьке родовище ГРС Коханівка, УПГ Пукениці, УППГ Опари "Меденичі", УПГ Дашава, УКПГ-Комарів, Комарнівський нафтогазопромисел (ГРС Новосілка, ГРС Горожанка, ГРС Ковиничі, ГРС Велика Білина) з природним газом з газотранспортної системи чи інших газовидобувних компаній.

Як стверджує скаржник, станом на 22.05.2023 жодної інформації та документів від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" не отримало, що, на думку скаржника, дає підстави вважати, що такі документи можуть бути змінені або втрачені. З огляду на наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення відповідних доказів шляхом їх витребування у Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз".

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів у цій справі, вказану заяву повернуто позивачу на підставі частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що позивач не сплатив судовий збір за подання вказаної заяви до суду, чим не дотримався вимог частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22 залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" - без задоволення.

Розглянувши подане клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що склад сторін у цій справі та предмет позову у ній не свідчать про наявність умов, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про відстрочення сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів.

Як зазначили суди попередніх інстанцій, відповідно до частин 1-4 статті 110 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Вимоги до заяви про забезпечення доказів передбачені статтею 111 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 3 якої за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 становить 2 684,00 грн.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову юридичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у ставці 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" слід було сплатити судовий збір у сумі 1342,00 грн.

Однак Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів всупереч вимогам частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України не додало докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. Водночас у поданій заяві позивач просив відстрочити сплату судового збору на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" до ухвалення судового рішення у справі. Обґрунтовуючи подане клопотання про відстрочення сплати судового збору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" зазначало, що основним видом його діяльності є постачання природного газу. До 01.05.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" здійснювало постачання природного газу для більше 800 тис. побутових споживачів, проте наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198, всіх побутових споживачів переведено на постачальника "останньої надії" Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України". Як наслідок, всі обігові кошти товариства спрямовані на повернення переплати за природний газ (помилково сплачених коштів) побутовим споживачам. Скаржник також посилався на те, що у зв`язку зі зниженням платоспроможності побутових споживачів утворилась проблемна дебіторська заборгованість, що суттєво ускладнює і так складне в умовах війни здійснення господарської діяльності, вчасну сплату податків, інших зборів та платежів.

Як зазначили суди попередніх інстанцій, статтею 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий перелік підстав, у разі наявності яких існує можливість для відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Так, ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

З аналізу зазначеної статті можна зробити висновок, що правом на відстрочення або розстрочення сплати судового збору наділяються фізичні особи за наявності певних умов, а також юридичні особи за наявності підстав, зазначених у пункті 3 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми Закону України "Про судовий збір" та частину 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про повернення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про забезпечення доказів.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що пункти 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а пункт 3 частини 1 цієї статті може бути застосований до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 зазначила, що "юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…"

Проте відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір" є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, тому й підстави для відстрочення сплати судового збору у цій справі відсутні (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі № 910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

З огляду на викладене правильне застосування Західним апеляційним господарським судом та Господарським судом Львівської області норм Господарського процесуального кодексу України під час ухвалення постанови від 17.08.2023 та постановлення ухвали від 26.05.2023 про повернення заяви про забезпечення доказів у справі № 914/2365/22 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 (Levages Prestations Services v. France (заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22.

Керуючись статтею 234, 235, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2023 і ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2023 у справі № 914/2365/22.

2. Матеріали касаційної скарги, у тому числі платіжні інструкції в національній валюті від 22.08.2023 № 4251 та № 4252 про сплату судового збору на суму 2 684,00 грн кожна, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак