ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1216/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників:

від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» - Бурдюг Т.В.

від ОСОБА_1 Ільїн О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023

по справі №916/1216/22

за заявою боржника: фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

суддя суду першої інстанції Антощук С.І.

місце винесення ухвали: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

повний текст ухвали складено 25.01.2023.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.07.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Пляку Сергія Валерійовича.

22.08.2022 до Господарського суду Одеської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_2 з грошовими вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 3 000 000, 00 грн.

Кредиторські вимоги обґрунтовані тим, що 17.01.2018 фізична особа ОСОБА_2 надала фізичній особі ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн., які остання зобов`язувалась у строк до 30.12.2019 повернути. Факт передачі грошових коштів та термін повернення позики засвідчено розпискою від 17.01.2018р., написаною ОСОБА_1 особисто.

У заяві з грошовими вимогами ОСОБА_2 зазначає, що станом на дату звернення до господарського суду грошові кошти ОСОБА_1 їй не повернуто.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.01.2023, визнано конкурсні грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 3 000 000, 00 грн., що підлягають задоволенню у другу чергу задоволення вимог кредиторів та витрати у сумі 4 962, 00 грн. (судовий збір), що підлягають задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів.

Місцевим господарським судом зазначено, що заява гр. ОСОБА_2 є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами.

Про існування заборгованості за вказаним Договором Боржником було також зазначено у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Доказів, погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 до господарського суду не надано.

Господарським судом встановлено наявність простроченого зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за позикою від 17.01.2018 у сумі 3 000 000, 00 грн.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/1216/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 з грошовими вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 3 000 000, 00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з урахуванням уточнень.

Скаржник звертає увагу, що в матеріалах справи № 916/1216/22 (в проекті плану реструктуризації боржника) ОСОБА_1 розписуючи обставини справи, що спричинили її неплатоспроможність, а саме: зазначила « 17.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в усній формі був укладений договір позики, відповідно до умов якого, гр. ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_6 отримала позику в сумі 3 000 000,00 гривень, на підтвердження чого була складена розписка від 17.01.2018 року».

Відповідно до ч. 1, ст. 1047 Цивільного кодексу України: «Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.».

Звертаємо увагу суду, що сума позики за розпискою значно перевищує 10 розмірів встановлених законом неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 при укладенні договору позики не було дотримано його письмової форми як цього вимагає Цивільний кодекс України. Тому, такий правочин є нікчемним.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що правовідносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що полягали в укладенні договору позики не оформлені у встановленому чинним законодавством України порядку.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.05.2023 року у справі № 916/1216/22 визнано грошові вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», які забезпечені заставою майна боржника, у сумі 812 498, 00 грн. та витрати у сумі 4 962, 00 грн. (судовий збір), що виникли на підставі кредитного договору №416/07/02-КЕ. 19.06.2007.

Таким чином, кредитор (ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») вважає, що боржник штучно утворивши заборгованість перед фізичною особою ОСОБА_3 хоче уникнути виконання взятих на себе зобов`язань за договором іпотеки укладеного в забезпечення кредитного договору №416/07/02- КЕ. 19.06.2007р.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» вважає, що укладена угода між кредитором ( ОСОБА_3 ) та боржником ( ОСОБА_7 ) містить ознаки фіктивного правочину, оскільки, матеріали справи не містять ніякого іншого підтвердження наявності невиконаних зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 , окрім, розписки написаної власноручно боржником.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Богатир К.В., Аленін О.Ю., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1216/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1216/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

02.06.2023 матеріали справи №916/1216/22 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22 - залишена без руху.

05.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» надійшло клопотання про долучення доказів у справі №916/1216/22, а саме: копія платіжної інструкції №6966 від 26.05.2023 про сплату судового збору у розмірі 2684, 00 грн., яка є неналежним доказом сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку розмірі законом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» строк для усунення недоліків апеляційної скарги, яка подана на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 759, 00 грн. протягом 10 денного строку з дня вручення копії ухвали про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

19.06.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» надійшла заява про долучення доказів у справі №916/1216/22, а саме: копію платіжної інструкції №6973 від 12.06.2023 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4759, 00 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22.

Призначено справу № 916/1216/22 до розгляду на 12.09.2023 о 14:15 год.

В судовому засіданні 12.09.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги

Представник боржника заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Крім того, 07.09.2023 для належного повідомлення учасників справи про дату судового засідання, розміщено на веб-сайті суду інформацію щодо дати, часу та місця проведення розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі №916/1216/22.

12.09.2023 до суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що остання не отримувала копії апеляційної скарги.

Розглянувши заяву позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що згідно опису вкладення у цінний лист №320 від 19.05.2023 вбачається, що апеляційну скаргу з додатками було направлено ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , вище зазначена адреса зазначена ОСОБА_3 також і у клопотанні про відкладення розгляду справи.

Подаючи до суду заяву про відкладення розгляду справи, ОСОБА_3 жодним чином не обґрунтовує, чому не скористалась правом на ознайомлення з матеріалами справи завчасно, оскільки апеляційне провадження відкрито ще 26.06.2023, отже заявник мав достатньо часу для ознайомленням з апеляційної скаргою та для подання до суду всіх необхідних доказів в підтвердження обґрунтованості своїх заперечень.

Отже, враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі ОСОБА_3 , судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення його про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно ч. 1 ст. 45 КзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення відповідного оголошення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 904/3060/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2022 на офіційному сайті Вищого господарського суду України опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі №916/1216/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (публікація №69052 від 28.07.2022р.).

22.08.2022 до Господарського суду Одеської області надійшла заява фізичної особи ОСОБА_2 з грошовими вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 3 000 000, 00 грн. За подання заяви Заявником сплачено судовий збір у розмірі 4 962 грн.

Обґрунтування кредиторських вимог фізичної особи ОСОБА_2 :

17.01.2018 фізична особа ОСОБА_2 надала фізичній особі ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн., які остання зобов`язувалась у строк до 30.12.2019 повернути. Факт передачі грошових коштів та термін повернення позики засвідчено розпискою від 17.01.2018, написаною ОСОБА_1 особисто.

У заяві з грошовими вимогами ОСОБА_2 зазначає, що станом на дату звернення до господарського суду грошові кошти ОСОБА_1 їй не повернуто.

Згідно повідомлення про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника, керуючий реструктуризацією арбітражний керуючий Пляка С.В. заперечень щодо визнання заявлених грошових вимог не має (т. 2 а.с. 246).

Про існування заборгованості за вказаним Договором Боржником було також зазначено у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Місцевий господарський суд дослідивши заяву гр. ОСОБА_2 з грошовими вимогами до ОСОБА_1 у сумі 3 000 000, 00 грн., встановив, що вона є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Залежно від моменту виникнення прав і обов`язків у сторін договору розрізняють договори консенсуальні і реальні.

Консенсуальні договори - це договори, які вважаються укладеними з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом. До них, зокрема, належать: купівля-продаж, найом, доручення, комісія, спільна діяльність та ін.

Реальними називаються договори, в яких для виникнення прав і обов`язків недостатньо угоди, а необхідна ще й передача речі (речей). Наприклад, договір позики вважається укладеним не з моменту, коли сторони домовилися про те, що гроші будуть передані в борг, а з моменту передачі їх позичальнику.

Практичне значення такого поділу полягає в тому, що в консенсуальних договорах спір про виконання обов`язків і відповідальність за їх невиконання може вирішуватися судовими органами вже після досягнення сторонами угоди, навіть якщо передання майна ще не відбулося.

Для деяких договорів потрібно не тільки досягнення угоди, а ще й оформлення належним чином, без чого договір не вважається укладеним. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Крім того, аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц про стягнення заборгованості за договорами позики.

Не встановивши справжню правову природу укладеного договору, не надавши належної оцінки копії розписки написаних власноруч ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність кредитором факту передання боржнику коштів.

Так, свої вимоги кредитор обґрунтовує ти, що 17.01.2018 фізична особа ОСОБА_2 надала фізичній особі ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн., які остання зобов`язувалась у строк до 30.12.2019 повернути. Факт передачі грошових коштів та термін повернення позики засвідчено розпискою від 17.01.2018, написаною ОСОБА_1 особисто.

Однак, ОСОБА_3 ніяких дій по поверненню вказаних грошових коштів не проводила, не направляв претензій про повернення грошових коштів та не звертався до суду, що також є підставою поставити під сумнів реальність зазначеного правочину.

При цьому, обопільне визнання кредитором і боржником факту заборгованості не є абсолютним доказом дійсності такого правочину, оскільки на даний момент боржник у справі про неплатоспроможність перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин щодо нього.

Колегія суддів зазначає, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.05.2023 року у справі № 916/1216/22 визнано грошові вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», які забезпечені заставою майна боржника, у сумі 812 498, 00 грн. та витрати у сумі 4 962, 00 грн. (судовий збір), що виникли на підставі кредитного договору №416/07/02-КЕ. 19.06.2007.

Так, 19.06.2007 між Акціонерним товариством «ФОРУМ» та ОСОБА_8 укладено кредитний Договір №416/07/02-КЕ. 19.06.2007 ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_8 за кредитним Договором №416/07/02-КЕ передано у іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності. Колегією суддів встановлено, що за умовами Договору іпотеки від 19.06.2007, який укладені між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ФОРУМ», зокрема п. 3.1.4. передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний письмово повідомляти Іпотекодержателя про зміну свого найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження та інших реквізитів, а також про настання інших обставин, що можуть негативно вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором, не пізніше трьох календарних днів із дня настання відповідної події.

Укладання договору позики на суму 3 000 000,00 грн. є обставиною, яка може значно ускладнити виконання зобов`язань за договором іпотеки, однак ОСОБА_1 не повідомляв банк про укладання зазначених правочинів, що додатково може підтверджувати той факт, що договір позики не укладався.

Колегія суддів зазначає, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Беручи до уваги зазначені мотиви, судова колегія враховує позицію Верховного суду у постанові від 22.08.2023 у справі №911/1856/21, що задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (ст. 76 ГПК України) та допустимості (ст. 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі - боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами ст. 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики".

Колегія суддів зазначає, що у справах про банкрутство тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В силу положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 будучи обізнаною про розгляд даної справи та маючи достатньо часу з 26.06.2023 (відкриття апеляційного провадження), не надала суду заперечення щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та не надала доказів, які б підтвердили реальність передачі грошових коштів у розмірі 3 000 000, 00 грн. за розпискою, а також докази наявності у нього у власності в 2018 році зазначеної вище суми, які вона передала боржнику, що також не було перевірено судом першої інстанції та не витребувано оригінал розписки під час розгляду кредиторських вимог ОСОБА_3 , отже суд поставився формально без дослідження документального підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні належними доказами, а ухвала Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/1216/22 є незаконною та необґрунтованою.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку ухвалу було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, щодо визнання кредиторських вимог фізичної особи ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 у справі №916/1216/22 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у визнанні грошових вимог фізичної особи ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.01.2023 по справі № 916/1216/22 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) з конкурсними грошовими вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 3 000 000,00 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» 7443,00 грн. відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.09.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В.Богатир