РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/7641/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАКОНТ"

до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 10200954,77 грн

Суддя Сташків Р.Б. Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Копусь А.А.; Муляр Є.Г.

від відповідача - Балацький Я.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАКОНТ" (далі - Позивач) заборгованості та санкцій договором №75/130-21/11-121-01-21-10404 від 30.06.2021, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань оплатити надані йому послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.06.2023.

05.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він виклав свої заперечення проти вимог позову, зокрема, вказав, що позивачем не було зареєстровано податкової накладної, а отже строк для оплати суми ПДВ не настав. Відповідач проси суд звільнити його від сплати 3% річних та інфляційних втрат. Також, відповідач зазначив, що форсмажорні обставини вплинули на умови його діяльності, що виключає вину відповідача.

12.06.2023 позивачем було подано відповідь на відзив у якій позивач зазначає, що недоцільним є тлумачення відповідачем умов договору щодо обов`язку оплати за надані послуги в інший строк, ніж протягом 60 календарних днів від дати підписання акта здачі-приймання наданих послуг, при цьому сторони узгодили порядок оплати загальної вартості, включаючи суму ПДВ; вимога про стягнення 3% річних не суперечить ані умовам договору, ані приписам законодавства; всупереч умовам договору відповідачем не було повідомлено позивача про факт настання форс-мажорних обставин протягом 5 днів з початку їх дії, крім того відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів впливу форс-мажорних обставин на неможливість оплати вже наданих послуг.

14.06.2023 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач зазначає, що для оплати всіх послуг, зазначених в п. 1.1 договору, має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, її належне оформлення та надання замовнику; відповідач просить суд звільнити його від сплати 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на ті обставини, що протягом 2019 - 2023 років діяли кілька моделей виконання ПСО, кожна з яких передбачає потужне фінансове навантаження на державне підприємство, водночас ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" за жоден з років не отримало компенсацію, передбачену законом; з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних органів і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану та сайті ТПП розміщено 28.02.2022 загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, таким чином у ВП ЗАЕС, як сторони за договірними відносинами, відсутній факт наявності вини чи будь-яких умисних дій, направлених на порушення умов договору.

16.06.2023 відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 підготовче засідання відкладено на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 16.08.2023.

У судовому засіданні 16.08.2023 судом було оголошено перерву до 13.09.2023.

Під час розгляду справи по суті представник позивача вимоги позову підтримав повністю та просив суд задовольнити позов, а представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 між Позивачем як виконавцем та Відповідачем як замовником було укладено договір №75/130-21/11-121-01-21-10404 (далі - Договір), умовами п. 1.1 якого передбачено, що виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику наступні послуги: "Код ДК 021:2015 - 50530000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (послуга: "Капітальний ремонт крана маніпулятора КР308Д)".

Відповідно до пункту 2.1 Договору вартість послуг за цим договором визначається "Протоколом узгодження договірної вартості послуг" (невід`ємний додаток №1 до Договору) та складає: 6410000 грн, крім того ПДВ 20% 1282000 грн, разом 7692000 грн.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами "Акта здачі-приймання наданих послуг" шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 2.3 Договору).

Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: липень-листопад 2021 року (п. 3.1 Договору).

Сторони погодили у п. 4.2 Договору, що передача крана маніпулятора КР308Д в ремонт й після ремонту оформляється двостороннім "Актом приймання-передачі крана маніпулятора КР308Д в ремонт" і "Актом приймання-передачі крана маніпулятора КР308Д з ремонту" відповідно, підписаним уповноваженими особами замовника і виконавця.

У пункті 5.1 Договору вказано, що приймання наданих послуг замовника та їх передача виконавцем здійснюється за "Актом здачі-приймання наданих послуг".

На виконання умов Договору позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги на суму 7685638,94 грн, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг від 15.12.2021, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Крім того, позивачем було складено та зареєстровано податкову накладну №9 від 15.12.2021.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Позивачем умов договору щодо надання послуг.

Оскільки відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором не здійснив повної та своєчасної оплати наданих послуг, позивач звернувся до відповідача з претензією від 16.03.2023 №69, яка залишена без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те що договір містить елементи договору підряду та договору про надання послуг.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами "Акта здачі-приймання наданих послуг" шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 2.2 Договору, строк виконання Відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором на момент розгляду справи настав.

Проте, Відповідач зобов`язання з повної та своєчасної оплати наданих послуг за Договором так і не виконав.

Твердження Відповідача про визначення строку оплати вартості робіт у розмірі суми ПДВ з моменту надання замовнику податкової накладної судом не приймається до уваги, оскільки позивачем відповідно до пункту 2.3 Договору належним чином оформлено та зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), при цьому Акт здачі-приймання послуг від 15.12.2021 на суму 7685638,94 грн включає всю вартість наданих послуг, з урахуванням ПДВ, а непред`явлення в окремому порядку замовнику зареєстрованої податкової накладної умовами Договору не передбачено та не може бути відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України.

Суд відхиляє посилання Відповідача на наявність форс-мажорних обставин: захоплення збройними силами російської федерації Запорізької атомної електростанції, що зумовило втрату виробничих потужностей та розбалансування фінансового стану державного підприємства.

Так, сам по собі факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності.

Настання певної події, яка обумовлена у договорі, як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), автоматично не призводить до правових наслідків, таких як звільнення від відповідальності. Для настання цих наслідків має бути присутнім причинно-наслідковий зв`язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов`язання за договором. Отже, заінтересована сторона має довести, що форс-мажорна обставина дійсно перешкоджає (перешкоджала) виконанню договору.

Сторони у пункті 9.2 Договору чітко узгодили, що наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України.

При цьому, сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу сторону (п. 9.3 Договору).

Отже, за умовами Договору у випадку порушення або неможливості виконання зобов`язання через обставини непереборної сили (форс-мажор), своєчасне сповіщення (повідомлення) іншої сторони про настання таких обставин є обов`язковою умовою для розірвання договору та звільнення сторони від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин і від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідач не подав суду жодного документального підтвердження того, що ним на виконання умов пункту 9.3 Договору було повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин у п`ятиденний строк з моменту настання таких обставин з обов`язковим подальшим підтвердженням даної обставини.

Таким чином, оскільки Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" належним чином не повідомило про настання форс-мажорних обставин, то воно позбавлено права посилатися на них в майбутньому як на підставу невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання послуг, визначених умовами Договору та факт порушення Відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, підтверджений матеріалами справи та не спростований Відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 7685638,94 грн.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, Позивачем нараховано 3% річних у сумі 284895,05 грн та інфляційні втрати у сумі 2230420,78 грн за період з 15.02.2022 по 11.05.2023.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений відповідно до приписів чинного законодавства.

Разом з цим, Відповідач заявив клопотання про звільненні його від сплати 3% річних та інфляційних втрат з огляду на введення воєнного стану на території України, а також з посиланням на ті обставини, що протягом 2019 - 2023 років діяли кілька моделей виконання ПСО, кожна з яких передбачає потужне фінансове навантаження на державне підприємство, водночас ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" за жоден з років не отримало компенсацію, передбачену законом а також на факт відсутності з боку відповідача вини чи будь-яких умисних дій, направлених на порушення умов договору.

Аналіз постанов Великої Палати Верховного Суду, в яких застосовувалась частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що Велика Палата кваліфікує проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальну форму відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

В той же час судом враховано, що у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Так, у вище вказаному пункті зазначене таке: "з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника".

Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Зазначаючи про наявність обставин непереборної сили, відповідач посилається на оголошення в Україні воєнного стану у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, тобто наголошує на настанні форс-мажорних обставин, які засвідчені листом Торгово-промислової палатою України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Виходячи з аналізу приписів статті 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Так, у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17.

Наразі, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

В той же час, у даному випадку строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг сплив 14.02.2022, тобто до початку обставин непереборної сили, на які посилається відповідач.

Суд також не вбачає винятковості обставин для зменшення розміру процентів річних та інфляційних втрат щодо фінансового стану на державного підприємства, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем під час розгляду даної справи судом даним рішення не вирішується, а буде розглядатися окремо в судовому засіданні в порядку ст. 221 ГПК України.

Керуючись ст. 86, 221, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "ДІАКОНТ" (Київська область, Фастівський район, село віта Поштова, вул. Набережна, 33; ідентифікаційний код 33870 (сім мільйонів шістсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 94 коп. боргу, 284895 (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн 05 коп. 3 % річних, 2230420 (два мільйони двісті тридцять тисяч чотириста двадцять) грн 78 коп. інфляційних втрат, а також 153014 (сто п`ятдесят три тисячі чотирнадцять) грн 33 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 14.09.2023.

Суддя Сташків Р.Б.