ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. Справа № 918/801/23

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шандалюк А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Колективного підприємства "ОЗОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Грабовський В.А. (ордер серія ВК № 1097498 від 03.08.2023 року);

від відповідача: Янчук В.В. (ордер серія ВК № 1102115 від 08.09.2023 року).

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство "ОЗОН" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" (далі - Відповідач) в якій просить стягнути заборгованість за Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 23.07.2018 року та Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 року у загальному розмірі 163 630,09 грн, з яких: 7 350,13 грн пені, 150 738,36 грн 365 % річних та 5 541,60 грн інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.04.2022 року у справі № 918/777/21 позов Колективного підприємства "ОЗОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" про стягнення 1 160 953,25 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" на користь Колективного підприємства "ОЗОН" 165 178,90 грн з яких: 87 132,00 грн - основна сума заборгованості, 31 056,20 грн - пеня, 9 567,09 грн відсотки річні, 17 426,00 грн штраф, 19 997,61 грн - інфляційні втрати та 17 412,05 грн - судовий збір. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 31 163,33 грн, штраф у розмірі 17 426,00 грн, 947 142,27 грн відсотків річних, 42,75 грн інфляційних втрат відмовлено.

Позивач зазначає, що після отримання наказу для примусового виконання судового рішення, КП "ОЗОН" звернулося до органу ДВС для його виконання. В процесі виконання виконавчого документа 31.01.2023 року на банківський рахунок КП "ОЗОН" надійшли кошти в сумі 182 590,95 грн від ВДВС у м. Рівному Зах. МРУ МЮ із призначенням платежу: № 918/777/21; 31.05.2022; Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиці; № 692274699; Кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача.

Враховуючи вищевказане, Колективне підприємство "ОЗОН", з 04.09.2021 року по 23.02.2022 року нараховано ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" 7 350,13 грн пені, 150 738,36 грн 365 % річних та 5 541,60 грн інфляційних.

11.09.2023 року до господарського суду від ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до якого просить суд: врахувати клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій при ухваленні рішення у справі № 918/801/23; зменшити заявлений позивачем розмір % річних на 99 %, стягнути на користь позивача не 150 738,36 грн 365 % річних, а 1507,38 грн; зменшити заявлений позивачем розмір пені на 50 %, стягнути на користь позивача не 7 350,13 грн пені, а 3 675,06 грн.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 14.08.2023 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.08.2023 року позовну заяву Колективного підприємства "ОЗОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" про стягнення коштів, залишено без руху. Надано Колективному підприємству "ОЗОН" 5-денний строк з дня отримання даної ухвали подати господарському суду докази сплати судового збору за подання позовної заяви, а саме 2 147,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи на "13" вересня 2023 р.

Представник позивача в судовому засіданні 13.09.2023 року підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.09.2023 року позовні вимоги визнав частково, з урахуванням клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.04.2022 року у справі № 918/777/21 позов Колективного підприємства "ОЗОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" про стягнення 1 160 953,25 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" на користь Колективного підприємства "ОЗОН" 165 178,90 грн з яких: 87 132,00 грн - основна сума заборгованості, 31 056,20 грн - пеня, 9 567,09 грн відсотки річні, 17 426,00 грн штраф, 19 997,61 грн - інфляційні втрати та 17 412,05 грн - судовий збір. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 31 163,33 грн, штраф у розмірі 17 426,00 грн, 947 142,27 грн відсотків річних, 42,75 грн інфляційних втрат відмовлено.

Як встановлено рішенням суду у справі № 918/771/21, "Відповідач доказів, які підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем, яка виникла на підставі Договору про переведення боргу (заміни боржника) від 21.08.2018, за яким ТОВ "ІБК "Градобуд" став боржником за договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 23.07.2018 та Договору про переведення боргу (заміни боржника) від 21.08.2018, за яким ТОВ "ІБК "Градобуд" став боржником за договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 року в загальному розмірі 87 132,00 грн суду не надав, доводів позивача не спростував, обставин які б виключили можливість задовольнити позовні вимоги суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики на умовах поворотної фінансової допомоги в сумі 87 132,00 грн є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення.

Позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами позики нарахував відповідачу станом на 03.09.2021:

- за Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 23.07.2018 року: 59 140,35 грн пені за період з 01.09.2018 по 03.09.2021, 33 128,00 грн штрафу, 365 % річних у розмірі 909 363,60 грн за період з 01.09.2018 по 03.09.2021 та інфляційні втрати 19 048,60 грн за період з 01.09.2018 по 09.09.2021 за прострочення повернення позики;

- за Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 року: 3 079,18 грн пені за період з 01.09.2018 по 03.09.2021, 1 724,00 грн штрафу, 365 % річних у розмірі 47 345,76 грн за період з 01.09.2018 по 03.09.2021 та інфляційні втрати 991,76 грн за період з 01.09.2018 по 09.09.2021 за прострочення повернення позики.

Отже, позовні вимоги заявлені правомірно в таких частинах: 1) за Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 23.07.2018 - 82 820,00 грн - сума боргу, 59 038,56 грн - пеня, 33 128,00 грн - штраф, 909 363,60 грн - 365% річних, 19 007,97 грн - інфляційні втрати; 2) за Договором позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 - 4 312,00 грн - сума боргу, 3 073,83 грн - пеня, 1 724,00 грн - штраф, 47 345,76 грн - 365% річних, 989,64 грн - інфляційні втрати. "

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач у позовній заяві зазначає, що після отримання наказу для примусового виконання вищезазначеного судового рішення, КП "ОЗОН" звернулося до органу ДВС для його виконання. За результатами розгляду відповідної заяви було відкрито виконавче провадження ВП № 69227469. В процесі виконання згаданого виконавчого документа 31.01.2023 року на банківський рахунок КП "ОЗОН" надійшли кошти в сумі 182 590,95 грн від ВДВС у м. Рівному Зах. МРУ МЮ із призначенням платежу: № 918/777/21; 31.05.2022; Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиці; № 692274699; Кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача.

Як вбачається з платіжної інструкції № 17314 від 31.01.2023 року, на рахунок Колективного підприємства "ОЗОН" переховано кошти у розмірі 182 590,95 грн, платник ВДВС у м. Рівному Зах. МРУ МЮ, призначення платежу - № 918/777/21; 31.05.2022; Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиці; № 69227469; Кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача.

Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 03.08.2023 року, виконавче провадження № 69227469, дата відкриття 16.06.2022 року, боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд", стягувач - Колективне підприємство "ОЗОН", стан ВП - завершено.

Згідно п. 7.2 та п. 7.3. Договору позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 року та Договору позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 23.07.2018 року, в разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі 5% (п`яти відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 40% (сорок відсотків) від суми позики, зазначеної в п. 2.1. цього Договору. В разі прострочення повернення позики, крім штрафних санкцій, визначених п. 7.2. цього Договору, зобов`язується сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365 % (триста шістдесят п`ять відсотків) річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позивач, за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати заборгованості за Договорами позики на умовах поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов Договорів та ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з ТОВ "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" 7 350,13 грн пені, 150 738,36 грн 365 % річних та 5 541,60 грн інфляційних втрат.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 513 ЦК України).

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 7.2. та 7.3. Договорів сторони обумовили, що в разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі 5% (п`яти відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 40% (сорок відсотків) від суми позики, зазначеної в п. 2.1. цього Договору. В разі прострочення повернення позики, крім штрафних санкцій, визначених п. 7.2. цього Договору, зобов`язується сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365 % (триста шістдесят п`ять відсотків) річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно з приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що відповідачем своєчасно не погашено заборгованість за Договорами позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 03.04.2017 року та від 23.07.2018 року та рішення суду у справі № 918/777/21 виконано 31.03.2023 року, суд, перевіривши подані розрахунки пені, 365 % річних та інфляційних, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача 7 350,13 грн пені, 150 738,36 грн 365 % річних та 5 541,60 грн інфляційних втрат.

Разом з тим, статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій. Отже, вирішення питання про зменшення штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідно до висловленої Великою Палатою Верховного Суду викладеної у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 правової позиції:

"Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання".

Враховуючи, що з 24.02.2022 р. в Україні запроваджено воєнний стан, що призвело до порушення нормальної діяльності підприємств, суд вважає за можливе скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та зменшити заявлені до стягнення відсотки річних до 3 % - до 1 238,95 грн, відповідно.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, а розмір % річних зменшено за рішенням суду, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 38, кв. 34, ) на користь Колективного підприємства "ОЗОН" (77601, Івано - Франківська обл., Калуський р-н, смт. Рожнятів, пл. Єдності, буд. 7, ) 7 350,13 грн (сім тисяч триста п`ятдесят гривень 13 копійок) пені, 1 238,95 грн (одну тисячу двісті тридцять вісім гривень 95 копійок) річних, 5 541,60 грн (п`ять тисяч п`ятсот сорок одну гривню 60 копійок) інфляційних та 2 147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Колективне підприємство "ОЗОН" (77601, Івано - Франківська обл., Калуський р-н, смт. Рожнятів, пл. Єдності, буд. 7, ).

Відповідач (боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - будівельна компанія "Градобуд" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 38, кв. 34, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19 вересня 2023 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк