УХВАЛА

м. Київ

18.09.2023Справа № 910/9987/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., розглянувши матеріали справи

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Твін експерт»

про стягнення 2300000,00 грн,

Представники:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря» до товариства з обмеженою відповідальністю «Твін експерт» про стягнення 2300000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не повернув 2300000,00 грн, які отримав як поворотну фінансову допомогу.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря» звернулося з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна (на 2 земельні ділянки та будівлі, що на них розташовані), які на праві власності належать товариству з обмеженою відповідальністю «Твін експерт».

Обґрунтовуючи мотиви заяви, заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання грошового зобов`язання, ігнорує неодноразові звернення позивача про сплату заборгованості, що негативно впливає на фінансовий стан позивача. Позивач вважає, що така поведінка відповідача матиме наслідком ухилення останнього від виконання майбутнього рішення суду, що зробить неефективний судових захист.

Згідно із статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, позов забезпечується: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обв`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Предметом позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 сформований правовий висновок щодо стандарту доказування при вирішенні питання забезпечення позову щодо накладення арешту. Верховний Суд у цій постанові зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, жодним чином не заперечуючи ці правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що при застосуванні арешту нерухомого майна як засобу забезпечення позову про стягнення коштів повинні бути наявні обставини щодо адекватності такого арешту позовним вимогам, тобто обставини, що свідчитимуть про співмірність арешту заявленим позивачем вимогами. Такий підхід до вжиття заходів забезпечення позову легітимізований у частині 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З огляду на це при вирішенні питання співмірності арешту нерухомого майна, щодо якого не існує спору, за відсутності мотивів позивача про неефективність арешту коштів, про стягнення яких ним заявлено вимогу, суд повинен виходити з обставин, що тільки такий захід забезпечення є адекватним. Наведення цих обставин покладається на позивача. Сама по собі належність нерухомого майна відповідачу не є свідченням цих обставин.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що виокремлення речей у нерухоме майно обумовлено його фізичними особливостями (знаходиться на одному і тому ж місці, його переміщення у просторі або неможливе, або може призвести до його істотного знецінення), які, в свою чергу, обумовлюють особливості його правового статусу. Однією з таких особливостей є обов`язкова державна реєстрація речових прав на нерухоме майно як обов`язкової умови виникнення прав на нерухоме майно, правочини щодо відчуження якого підлягають нотаріальному посвідченню.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та нотаріальне посвідчення правочинів щодо відчуження такого майна є процедурними діями, порядок вчинення яких врегульовується окремими законодавчими актами (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про нотаріат»), що містять вимоги як щодо етапності порядку та документів, на підставі яких вони вчиняються.

А тому розпорядження нерухомим майно, яке, як правило, є вільно переміщуваним у цивільному обороті, здійснюється з дотримання обов`язкових процедур, що потребують часових вимірів. Вказане свідчить про те, що право розпорядження майном хоч і є нічим не обмеженим, водночас така процедура є формалізованою. Забезпечення позову пов`язане з реалізацією судом повноважень, які мають дискреційний характер. Водночас, оскільки така дискреція має наслідком обмеження певних прав іншої особи, вона не може носити абсолютний характер, її підґрунтям повинні бути об`єктивні дані, а не наявність у відповідача статусу власника майна, щодо якого відсутній спір.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря».

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 137, 140, 234 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Зоря» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили 18.09.2023.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя С. А. Ковтун