ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. Справа№ 910/13311/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бондар Л.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 05.09.2023,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 (повний текст складено 06.06.2023)

у справі №910/13311/22 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево»

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державна установа «Кропивницька виправна колонія (№6)»

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» (далі, позивач або Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі, відповідач або Міністерство) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача «Про задоволення скарги» від 25.10.2022 №4749/5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 залучено до участі у справі Державну установу «Кропивницька виправна колонія (№6)» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (далі, третя особа або Установа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 провадження у справі №910/13311/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна установа «Кропивницька виправна колонія (№6)», про визнання протиправним та скасування наказу закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що заявлені у даній справі вимоги позивач обґрунтовує виключно правомірністю дій державного реєстратора під час здійснення ним реєстраційних дій стосовно належного Товариству нерухомого майна, порушенням Установою строку звернення із відповідною скаргою до Міністерства, відсутністю порушеного у скаржника права. Також позивач вказує на порушення Колегією встановленої чинним законодавством України процедури розгляду скарги Установи.

Із наведених позивачем обставин та обґрунтувань вбачається, що спір у цій справі стосується виключно дотримання Міністерством (як суб`єктом владних повноважень) вимог законодавства при розгляді скарги на рішення та дії державного реєстратора. Судом також встановлено, що між Міністерством та Товариством відсутній спір про майнові права позивача, про що представник останнього зазначав під час судового розгляду даної справи. Міністерство не претендує на об`єкт права власності позивача - земельну ділянку, площею 022 га, з кадастровим номером :12:055:0146 (далі - земельна ділянка).

З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що даний спір має публічно-правовий характер, у зв`язку з чим підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 12.06.2023 за допомогою системи «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 про закриття провадження у справі, справу направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначає, що підставами оскарження Наказу є питання правомірності набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та надалі позивачем ТОВ «Морські ворота Коблево», відповідності скасованих оскаржуваним Наказом рішень про державну реєстрацію вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та те, що майнові права та інтереси позивача ТОВ «Морські ворота Коблево» є порушеними оскаржуваним наказом, відповідно, спір у справі №910/13311/22 має приватноправовий характер та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13311/22, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

05.07.2023 матеріали справи №910/13311/22 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22, призначено апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні на 15.08.2023.

27.07.2023 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін. У відзиві відповідач наголосив на тому, що спір у цій справі стосується виключно дотримання Міністерством (як суб`єктом владних повноважень) вимог законодавства при розгляді скарги на рішення та дії державного реєстратора, між Міністерством та Товариством відсутній спір про майнові права позивача, а такий спір розглядається в іншій господарській справі №910/10582/22.

Представник третьої особи відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Скрипки І.М. з 31.07.2023 по 18.08.2023, Тищенко А.І. з 31.07.2023 по 18.08.2023 судове засідання за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22, призначене на 15.08.2023, не відбулося.

Після виходу членів колегії суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. з відпусток ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 на 05.09.2023.

У судове засідання 05.09.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа третій особі до електронного кабінету в системі «Електронний суд».

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 про закриття провадження у справі та задоволення апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого Наказу) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає: 1) скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України; 3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами (частина 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Приписами частини 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1150) затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту.

За змістом частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки стосується виключно дотримання Міністерством (як суб`єктом владних повноважень) вимог законодавства при розгляді скарги на рішення та дії державного реєстратора. Судом також встановлено, що між Міністерством та Товариством відсутній спір про майнові права позивача.

Колегія суддів не погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частина 2 статті 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства у силу приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах формувала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції (для прикладу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №826/5968/17), які полягають в тому, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона уважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №826/3582/17.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 18.02.2021 у справі №826/16633/16, де предметом спору також було питання щодо визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, наголосив, що цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права. Суд касаційної інстанції наголосив, що розгляд адміністративної справи окремо щодо лише наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у Єдиному державному реєстрі не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує ведення реєстру. Зважаючи на суттєвість цього ризику, суд виснував, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою права власності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у справі №910/13311/22 є наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 25.10.2022 №4749/5.

Оскаржуваним наказом вирішено:

1. Скаргу Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» від 12.07.2021 №17/2630 задовольнити.

2. Скасувати рішення від 25.06.2023 №52843763 та від 18.08.2020 №53661904, прийняті державним реєстратором Коблівскої сільської ради Березанського району Миколаївської області Морозовим Сергієм Анатолійовичем.

3. Тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Коблівскої сільської ради Березанського району Миколаївської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Морозову Сергію Анатолійовичу строком на 1 (один) місяць.

Оскаржуваний наказ прийнято на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.10.2022, винесеного за результатами розгляду скарги Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» від 12.07.2021 №17/2630, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2021за №СК-364-21.

Із висновку Колегії від 06.10.2022 вбачається:

- рішенням державного реєстратора від 25.06.2023 №52843763 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:055:0146 за ОСОБА_1;

- рішенням державного реєстратора від 18.08.2020 №53661904 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:055:0146 за ТОВ «Морські ворота Коблево»;

- Державна установа «Кропивницька виправна колонія (№6)» просить скасувати названі рішення державного реєстратора, вказуючи, що він є балансоутримувачем комплексу бази відпочинку « Хвиля », розташованого за адресою: Миколаївська обл., с. Коблево, вул. Лазурна, буд. 7, яка знаходиться на земельній ділянці;

- державному реєстратору було надано лист щодо зміни кадастрового номеру земельної ділянки, однак Колегією встановлено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки первинна земельна ділянка не зазнала жодних змін її площі та меж внаслідок поділу чи об`єднання, а тому внаслідок отриманих відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з відмінним кадастровим номером державний реєстратор мав відмовити в державній реєстрації прав ОСОБА_1;

- рішення державного реєстратора від 18.08.2020 №53661904 підлягає скасуванню як наслідок прийняття неправомірного рішення від 25.06.2023 №52843763.

Вказані рішення державного реєстратора були скасовані з підстав того, що на думку Колегії Міністерства юстиції України надані ОСОБА_1 документи про право власності на земельну ділянку не відповідають встановленим вимогам, а тому державний реєстратор мав відмовити у такій державній реєстрації права власності.

Рішення ж про державну реєстрацію від 18.08.2020 №53661904 щодо права власності ТОВ «Морські ворота Коблево» було скасовано як наслідок прийняття неправомірного оскаржуваного рішення від 25.06.2023 №52843763 щодо ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ТОВ «Морські ворота Коблево» про скасування наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 25.10.2022 №4749/5 у даній справі обґрунтовані тим, що Міністерство юстиції України, задовольняючи скаргу Установи, прийняло протиправне рішення, оскільки рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 25.06.2020 №52843763 за ОСОБА_1 та від 18.08.2020 №53661904 за ТОВ «Морські ворота Коблево» є правомірними, прийняті державним реєстратором у відповідності до пункту 3 частини 3 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на підставі належних документів; Установа звернулась зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 25.06.2020 №52843763 та від 18.08.2020 №53661904 із пропуском строку, встановленого статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; в Установи відсутні порушені права внаслідок прийняття державним реєстратором рішень від 25.06.2020 №52843763 та від 18.08.2020 №53661904.

У додаткових поясненнях від 01.06.2023, поданих до суду першої інстанції, позивач наголошує на тому, що він є законним власником земельної ділянки з кадастровим номером :12:055:0146, право власності якого порушене оскаржуваним наказом та підлягає захисту шляхом визнання його протиправним та скасування, наслідком чого буде державна реєстрація даного права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Скасування державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позбавило ТОВ «Морські ворота Коблево» можливості вільно реалізовувати свої правомочності власника об`єкта нерухомого майна, в т.ч. розпоряджатися нею, захищати свої порушені права як власника земельної ділянки.

Із наведеного слідує, що шляхом оскарження наказу Міністерства юстиції України від 25.10.2022 №4749/5 позивач фактично прагне захистити свої цивільні (майнові) права, а саме право власності ТОВ «Морські ворота Коблево» на земельну ділянку з кадастровим номером :12:055:0146, й вирішення спірного питання, відповідно, вливає на майнові права та інтереси третіх осіб.

Отже, цей спір не може бути вирішено за правилами адміністративного судочинства, оскільки потребує оцінки як правомірності наказу Міністерства юстиції України від 25.10.2022 №4749/5 на предмет дотримання процедури його прийняття, так і правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 і ТОВ «Морські ворота Коблево» та відповідних реєстраційних дій і рішень державного реєстратора Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області Морозова Сергія Анатолійовича від 25.06.2020 №52843763 та від 18.08.2020 №53661904.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За правилами частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що спір у цій справі за своєю суттю не є публічно-правовим, як помилково вказав суд першої інстанції, та має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Наявність спору у межах господарської справи №910/10582/22 про скасування державної реєстрації права власності Міністерства юстиції України на базу відпочинку «Хвиля», загальною площею 371,9 кв.м. по вул. Лазурній, 7, у селі Коблеве Березанського району Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, припинення права власності Міністерства юстиції України на базу відпочинку «Хвиля», загальною площею 371,9 кв. м. по вул. Лазурній, 7, у селі Коблеве Березанського району Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, зобов`язання Міністерства юстиції України та Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» усунути перешкоди у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» земельною ділянкою з кадастровим номером :12:055:0146, площею 0,22 га, яка розташована в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, шляхом демонтажу розташованих на ній споруд та об`єктів, на яку послався суд першої інстанції, не спростовує наявності спору про право у межах даної справи та вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції, оскільки за результатами розгляду справи №910/13311/22 буде встановлено правомірність або неправомірність реєстрації права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:055:0146 за позивачем.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у даній справі прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню із направленням справи №910/13311/22 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом даної апеляційної скарги позивача, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/13311/22 скасувати.

Справу №910/13311/22 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка