РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2023Справа № 902/649/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Валентина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена долина полісся"

про стягнення суми боргу, штрафу, інфляційних втрат та відсотків за невиконання зобов`язань за договором поставки в розмірі 1 641 283,87 грн.

Представники сторін:

від позивача: Рижавський С.С., ордер серія АВ № 1075829;

від відповідача: Федорко О.О., ордер серія АЕ № 1204143.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Валентина» звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена долина полісся» про стягнення суми боргу, штрафу, інфляційних втрат та відсотків за невиконання зобов`язань за договором поставки в розмірі 1 641 283,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки сільськогосподарської продукції № 2703-1 від 27.03.2023, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 позовна заява Приватного підприємства «Валентина» передана за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

29.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.07.2023.

19.06.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 17.07.2023 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 07.08.2023.

31.07.2023 представником відповідача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 07.08.2023 представник позивача не з`явився, представник відповідача з`явився.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

11.08.2023 представником позивача подано відповідь на відзив.

15.08.2023 представником відповідача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 11.09.2023 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.09.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена Долина Полісся» (далі - покупець, відповідач) та Приватним підприємством «Валентина» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 2703-1 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти пшеницю 4 класу (далі - товар).

Постачальник гарантує, що він є виробником товару (його партія), який поставляється. На дату поставки товар є його власністю, у суперечках та під забороною не перебуває, права на нього треті осіб відсутні (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 та п. 2.2 Договору кількість товару у вазі, що навантажено на транспорт, наданий покупцем становить: 200,000 (+-5%) т., що визначить покупець.

Якість товару, що поставляється постачальником, повинна відповідати усім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам і правилам, встановленим діючим в Україні ДСТУ на відповідний вид сільськогосподарської продукції, крім того: натура - мін. 71 кг/гл; вологість - макс. 14%; сміттєва домішка - макс. 2%; всі інші специфікації якості та харчової безпеки щодо пшениці - згідно ДСТУ 3768:2019 призначеною для експорту.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна товару складає: пшениця 4 класу; кількість +-5т. 200,58; ціна з ПДВ - 7 900,00 грн.; ціна без ПДВ - 6 929,82 грн., сума без ПДВ 1 389 983,29 грн.; сума ПДВ 194 597,66 грн.; сума з ПДВ +-5% - 1 584 580,95 грн.

Ціна товару включає всі витрати постачальника, включаючи витрати на повне навантаження на транспорт, наданий покупцем, та збереження товару до часу такого навантаження (п. 3.3 Договору).

Пунктом 4.1.1 Договору узгоджено,що постачальник зобов`язаний поставити та передати товар покупцю власними силами і за власний рахунок ТОВ «ТІС-Зерно» у квоту компанії «TIS-ZERNO SERVICES LIMITED (для SIRIUS BUSINESS FZ-LLC)» експортер ТОВ «Агроземпай».

У відповідності до п. 4.3.1 Договору покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар відповідно до вимог даного Договору.

Згідно з п. 5.1 та п. 5.2 Договору товар вважається поставлений постачальником та прийнятий покупцем з моменту його вивантаження у місці погодженому сторонами та підписання сторонами видаткової накладної.

Товар передається постачальником покупцю в строк 31.03.2023.

За умовами п. 6.2 Договору покупець здійснює оплату 86% вартості переданої йому партії товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з моменту вивантаження кожної з партії в сумі, що відповідає вартості кожної партії товару. Решту, 14% покупець зобов`язується сплатити протягом 7 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками кожної сторони та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін і діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань відповідно до Договору (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних № ВЛ-0000099 від 30.03.2023 на суму 606 403,60 грн., № ВЛ-0000100 від 31.03.2023 на суму 183 911,88 грн., № Вл-0000101 від 01.04.2023 на суму 607 509,60 грн., № ВЛ-0000102 від 02.04.2023 на суму 186 755,87 грн., що також підтверджується товарно-транспортними накладними № 15-М від 28.03.2023, № 16-М від 28.03.2023, № 17-М від 28.03.2023, № 18-М від 29.03.2023, № 19-М від 31.03.2023, № 20-М від 31.03.2023, № 21-М від 31.03.2023, № 22-М від 01.04.2023.

Також, на виконання умов Договору позивачем складено та зареєстровано податкові накладні № 28 від 30.03.2023, № 29 від 31.03.2023, № 1 від 01.04.2023 та № 2 від 02.04.2023.

10.05.2023 позивач надіслав на адресу відповідача Претензію №07/05 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 1 584 580,95 грн., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Як зазначає позивач, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена Долина Полісся» виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 584 580,95 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 23 440,53 грн. пені, 3 853,24 грн. 3% річних та 2 409,15 грн. інфляційних втрат.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 1 584 580,95 грн. визнає, однак оплата залежить від відновлення роботи гуманітарного коридору, що діє в рамках Чорноморської Ініціативи. Також, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що оскільки позивач жодними доказами не підтверджує понесення збитків у зв`язку з несвоєчасним виконання відповідачем договірних зобов`язань та з огляду на причини затримки розрахунків і факт визнання відповідачем заявлених до нього позовних вимог, у суду є всі підстави для зменшення або взагалі не стягнення з відповідача штрафних санкцій заявлених позивачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватним підприємством «Валентина» поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Зелена Долина Полісся» товар, що підтверджується видатковими накладними № ВЛ-0000099 від 30.03.2023 на суму 606 403,60 грн., № ВЛ-0000100 від 31.03.2023 на суму 183 911,88 грн., № Вл-0000101 від 01.04.2023 на суму 607 509,60 грн., № ВЛ-0000102 від 02.04.2023 на суму 186 755,87 грн., що також підтверджується товарно-транспортними накладними № 15-М від 28.03.2023, № 16-М від 28.03.2023, № 17-М від 28.03.2023, № 18-М від 29.03.2023, № 19-М від 31.03.2023, № 20-М від 31.03.2023, № 21-М від 31.03.2023, № 22-М від 01.04.2023.

Також, на виконання умов Договору позивачем складено та зареєстровано податкові накладні № 28 від 30.03.2023, № 29 від 31.03.2023, № 1 від 01.04.2023 та № 2 від 02.04.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За умовами п. 6.2 Договору покупець здійснює оплату 86% вартості переданої йому партії товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з моменту вивантаження кожної з партії в сумі, що відповідає вартості кожної партії товару. Решту, 14% покупець зобов`язується сплатити протягом 7 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву, на момент звернення позивача із позовом до суду, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 1 584 580,95 грн. за отриманий товар, строк оплати якої настав.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого товару у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Водночас, щодо заперечень відповідача стосовно залежності оплати від відновлення роботи гуманітарного коридору, що діє в рамках Чорноморської Ініціативи, суд зазначає, що жодних відкладальних умов, для здійснення відповідачем оплати поставленого позивачем товару, окрім як реєстрація податкових накладних, умови Договору не містять.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи суд враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи відповідний Договір, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання зі здійснення розрахунків та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 1 584 580,95 грн. поставленого ним товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення вартості фактично поставленого товару в розмірі 1 584 580,95 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 23 440,53 грн. пені, 3 853,24 грн. 3% річних та 2 409,15 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.4 Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,005% відсотка від суми прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення аз кожний день прострочення.

Дослідивши здійсненні позивачем розрахунки, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочення відповідачем обов`язку зі здійснення розрахунків, в зв`язку з чим, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, з урахуванням узгоджених сторонами строків оплати, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 22 989,77 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, з урахуванням узгоджених сторонами строків оплати, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 3 779,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 409,15 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов Договору.

Проте, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути єдиною самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування штрафних санкцій за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків оплати товару за Договором.

Що ж до посилань відповідача на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд зазначає таке.

У розглядуваній справі ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Таким чином, правовідносини у справі № 902/649/23 та № 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування означених висновків при розгляді даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2021 у справі № 910/6349/19.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заборгованість за поставлений товар.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена Долина Полісся" (01024, місто Київ, вул. Круглоуніверситетська, будинок 7, офіс 27; ідентифікаційний код: 40944008) на користь Приватного підприємства "Валентина" (24400, Вінницька обл., Бершадський р-н, місто Бершадь, вул. Героїв України, будинок 15; ідентифікаційний код: 30072467) заборгованість у розмірі 1 584 580 (один мільйон п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) грн. 95 коп., пеню у розмірі 22 989 (двадцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 3 779 (три тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн. 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 409 (дві тисячі чотириста дев`ять) грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 24 207 (двадцять чотири тисячі двісті сім) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.09.2023.

Суддя О.А. Грєхова