ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

про передачу справи за підсудністю

"18" вересня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/852/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.

розглянувши матеріали за позовом

Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест, м. Дніпро

про стягнення суми 12 406,36 грн сплаченого податку на додану вартість за Договором поставки №288 від 25.04.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест, м. Дніпро про стягнення суми 12 406,36 грн сплаченого податку на додану вартість за Договором поставки №288 від 25.04.2023.

Вирішуючи питання про прийняття зазначеної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в даній справі, суд звертає увагу на наступні обставини.

Предметом заявлених позовних вимог виступає стягнення з відповідача суми 12 406,36 грн сплаченого податку на додану вартість за Договором поставки №288 від 25.04.2023, яка, на переконання позивача, була безпідставно включена до вартості поставленого товару та підлягає поверненню Управлінню Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що дана справа не підсудна Господарському суду Закарпатської області з огляду на наступне.

За правилами ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест (код ЄДРЮОФОПтаГФ 39821153) є: вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 206/2, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49600.

Приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законом передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі; сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, зручне для них. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами в договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме в погодженому сторонами місці.

Слід зазначити, що виконання договірного зобов`язання - це вчинення боржником на користь кредитора або третьої особи певних дій, що становлять предмет виконання договірного зобов`язання. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За матеріалами позовної заяви судом встановлено, що між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області (покупцем, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест (постачальником, відповідачем) було укладено Договір поставки №288 від 25.04.2023, пунктами 1.1. та 1.2. якого встановлено, що постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товар, вказаний у Специфікації (додаток 1 до Договору), а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар; найменування товару: ДТ, код ДК 021:0-9 дизельне паливо.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки та підставою виникнення в його сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд із цим, суд зауважує, що предметом заявленого позову виступає матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів (зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 12 406,36 грн), а підставою включення останнього до вартості поставленого товару всупереч приписам ст. 195 Податкового кодексу України.

Водночас зобов`язання з оплати безпідставно отриманих грошових коштів не є такими, що можуть виконуватись лише в певному місці, оскільки зазначена сплата здійснюється безготівково шляхом переказу коштів із одного банківського рахунку на інший.

Даний спір був би пов`язаний з місцем виконання договору (поставкою товару) у разі пред`явлення вимоги про поставку дизельного палива у певній кількості, втім, як вбачається із матеріалів позовної заяви, предметом спору є вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів, а не про фактичне виконання зобов`язань за договором. Таким чином, зобов`язання, про порушення яких стверджує позивач, не є такими, які через їх особливість належить виконувати тільки в певному місці.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду, термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках ЄСПЛ дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, логічним є висновок про те, що розгляд справи судом, яка йому не підсудна, є безумовною підставою для скасування процесуального рішення, ухваленого за результатами вирішення спірних правовідносин, а також може розцінюватись як перевищення судом повноважень, компетенції, прийняття ним завідомо неправосудного рішення тощо.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування в даній справі положень ч. 5 ст. 29 ГПК України та про необхідність визначення підсудності спору за загальними правилами, з урахуванням ст. 27 ГПК України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 9 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на наведене, беручи до уваги відсутність підстав для застосування при визначенні підсудності даного спору приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України, а також враховуючи те, що місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест (код ЄДРЮОФОПтаГФ 39821153) є: вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 206/2, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49600, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви (справи №907/852/23) підлягають надісланню до Господарського суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 234 Господарського процесуального кодексу України

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Матеріали позовної заяви №33/01/01-819 від 08.09.2023 (вх. №02.3.1-05/887/23 від 08.09.2023) (справи №907/852/23) Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест, м. Дніпро про стягнення суми 12 406,36 грн сплаченого податку на додану вартість за Договором поставки №288 від 25.04.2023 із доданими до неї документами надіслати Господарському суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, будинок 1, м. Дніпро, 49027) за підсудністю.

2. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

3. Ухвалу надіслати сторонам у справі.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 18.09.2023.

Суддя Пригара Л.І.