РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/994/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарасевич А. М.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Украгро НПК»,

, вул. Промислова, 1, м. Жашків, Черкаська область, 19200

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина»,

, вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17311

Предмет спору: про стягнення 31 219 436,87 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Вронський О. О., адвокат;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Украгро НПК» звернулось до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 31 219 436,87 грн, з яких 28 685 872,82 грн заборгованості за поставлений товар, 2 268 035,12 грн пені та 265 528,93 грн інфляційних втрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.07.2023 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.08.2023 об 11:30 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 18.07.2023 відповідач отримав 25.07.2023, а отже останнім днем для подання відзиву є 09.08.2023.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у підготовче засідання 17.08.2023 не з`явився, будь-яких клопотань та заяв до суду не подавав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 17.08.2023 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

До початку підготовчого засідання від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків в позовній заяві, до якої додане платіжне доручення про сплату судового збору за подання позовної заяви, яке суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.08.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.09.2023 на 11:00.

Ухвалою суду від 17.08.2023 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 05.09.2023.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у судове засідання 05.09.2023 не з`явився, будь-яких клопотань та заяв до суду не подавав.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання з розгляду справи по суті 05.09.2023 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

У судовому засіданні 05.09.2023 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №Р137 від 28.03.2023 в частині оплати вартості поставленого товару.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

28.03.2023 між Приватним акціонерним товариством «Украгро НПК» (далі - Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (далі - Покупець) був укладений договір поставки №Р137 (далі - Договір) (а. с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується поставити (передати) у власність Покупцю Товар аміак рідкий технічний, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти та оплатити його.

Умови щодо найменування/асортименту, кількості, вартості/ціни та оплати Товару, базису, строку та місця здійснення поставки Товару сторони погоджують у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору (п. 1.2 Договору).

За умовами п. 2.3, 2.7, 2.8 Договору розрахунки за Товар за цим Договором здійснюються Покупцем на умовах та в строк, що визначені Сторонами в відповідній Специфікації (-ях), на підставі виставленого рахунку-фактури, отриманого в рамках цього Договору.

Поставка Товару здійснюється партіями по 500 тон по кожній специфікації, на умовах попередньої оплати. Оплата першої партії, що поставляється за договором, здійснюється протягом трьох робочих днів з дня підписання договору.

Оплата кожної наступної партії товару здійснюється на підставі специфікації та рахунку, коли невикористаний залишок за попередньою поставкою складає 150 т.

У п. 6.4 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати поставленого Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який сплачується пеня) від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Сторони підписали специфікації до Договору, а саме:

- №1 від 28.03.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 191 т на загальну суму 9 015 203,82 грн;

- №2 від 04.04.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 505 т на загальну суму 23 836 010,10 грн;

- №3 від 10.04.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 128 т на загальну суму 6 041 602,56 грн;

- №4 від 11.04.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 170,45 т на загальну суму 7 533 893,41 грн;

- №5 від 19.04.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 2755,31 т на загальну суму 121 784 757,11 грн;

- №6 від 26.04.2023 щодо поставки аміаку рідкого технічного у кількості 246,89 т на загальну суму 11 258 184,00 грн.

Відповідно до п. 3, 7 вказаних специфікацій поставка товару здійснюється партіями по мірі необхідності за заявками Покупцями (в будь-якій зручній для нього формі).

Розрахунки за Товар здійснюються Покупцем в розмірі 100% загальної вартості за кожну партію Товару за цими Специфікаціями. Строк оплати першої партії Товару впродовж трьох днів з дня підписання договору.

У період з 31.03.2023 по 19.05.2023 позивач на підставі видаткових накладних поставив відповідачу товар аміак рідкий технічний на загальну суму 179 035 882,82 грн.

Відповідач отриманий товар оплатив частково у розмірі 150 350 010,00 грн.

Так, залишились неоплаченими видаткові накладні: № Р399 від 14.05.2023 на суму 795 218,20 грн; № Р400 від 15.05.2023 на суму 6 355 962,88 грн; № Р401 від 16.05.2023 на суму 3 375 555,53 грн; № Р407 від 18.05.2023 на суму 9 730 192,40 грн; № Р408 від 19.05.2023 на суму 8 428 943,81 грн.

Усього залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 28 685 872,82 грн.

04.07.2023 позивач направив відповідачу претензію №473 від 28.06.2023 з вимогою негайно сплатити вказану суму заборгованості.

Доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 28 685 872,82 грн матеріали справи не містять.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, законом, а саме частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України обумовлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

У п. 2.7, 2.8 Договору передбачено здійснення поставки Товару партіями по 500 тон по кожній специфікації, на умовах попередньої оплати. Оплата першої партії, що поставляється за договором, здійснюється протягом трьох робочих днів з дня підписання договору; оплата кожної наступної партії товару - на підставі специфікації та рахунку, коли невикористаний залишок за попередньою поставкою складає 150 т.

Разом з тим, у п. 1.2, 2.3 Договору передбачено, що умови щодо оплати Товару сторони погоджують у Специфікаціях; розрахунки за Товар за цим Договором здійснюються Покупцем на умовах та в строк, що визначені Сторонами в відповідній Специфікації (-ях), на підставі виставленого рахунку-фактури, отриманого в рамках цього Договору.

З наданих позивачем документів слідує, що неоплаченим відповідачем залишився Товар, який поставлявся відповідно до Специфікацій №5 та №6.

У п. 7 Специфікацій №5, №6 визначений такий порядок розрахунків за Товар - в розмірі 100% загальної вартості за кожну партію Товару за цими Специфікаціями. Строк оплати першої партії Товару впродовж трьох днів з дня підписання договору.

Отже, у цих специфікаціях до Договору встановлено строк оплати лише першої партії Товару, строк оплати інших партій фактично не визначено.

При цьому, як вбачається з видаткових накладних, поставка товару здійснювалась не партіями по 500 тон, як це було передбачено у п. 2.7 Договору, та не однією партією одразу у кількості, вказаній у Специфікаціях.

Відповідно до Специфікації №6 від 26.04.2023 поставці підлягав Товар у кількості 246,89 т на загальну суму 11 258 184,00 грн.

Як вбачається з останніх двох видаткових накладних №Р407 від 18.05.2023 на суму 9 730 192,40 грн (220,14 т) та №Р408 від 19.05.2023 на суму 8 428 943,81 грн (190,7 т), видаткова накладна №Р407 від 18.05.2023 частково включає в себе поставку товару як за Специфікацією №6, так і за Специфікацією №5.

Рахунків-фактур, на підставі яких згідно з п. 2.3 Договору повинна здійснюватися оплата, а також заявок Покупця на поставку товару позивач суду не надав, а відтак неможливо визначити яка кількість товару вважається першою партією товару і повинна була бути оплаченою протягом 3-х днів з моменту підписання Специфікації.

Оскільки у Договорі та у Специфікаціях №5, №6 до цього Договору не був встановлений строк сплати за товар, окрім першої партії Товару, яку на підставі наданих позивачем документів неможливо визначити, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України обов`язок щодо сплати Товару, поставленого на підставі спірних видаткових накладних, виник у відповідача з моменту прийняття ним цього товару.

Таким чином, з урахуванням правил обчислення строків, визначених ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був оплатити отриманий ним Товар за видатковими накладними: № Р399 від 14.05.2023 (на суму 795 218,20 грн) 15.05.2023; № Р400 від 15.05.2023 15.05.2023; № Р401 від 16.05.2023 16.05.2023; № Р407 від 18.05.2023 18.05.2023; № Р408 від 19.05.2023 - 19.05.2023.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив у повному обсязі кошти за отриманий ним товар з моменту його прийняття, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 28 685 872,82 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати товару, позивач заявив до стягнення 2 268 035,12 грн пені, нарахованої з дати кожної спірної видаткової накладної до 13.07.2023.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони у Договорі встановили відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату отриманого ним товару у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення відповідачем оплати.

Так, з урахуванням висновків суду щодо строку оплати відповідачем отриманого за спірними видатковими накладними товару, нарахування пені за видатковими накладними № Р399 від 14.05.2023 (на суму 795 218,20 грн) та № Р400 від 15.05.2023 повинно здійснюватися з 16.05.2023; за видатковою накладною № Р401 від 16.05.2023 з 17.05.2023; за видатковою накладною № Р407 від 18.05.2023 з 19.05.2023; за видатковою накладною № Р408 від 19.05.2023 з 20.05.2023.

За перерахунком суду загальний розмір пені становить 2 227 650,12 грн, а отже є меншим ніж заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 227 650,12 грн.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 265 528,93 грн інфляційних втрат, нарахованих за травень-червень 2023 року за видатковими накладними №Р399 від 14.05.2023 та №Р400 від 15.05.2023, та за червень 2023 року за іншими спірними видатковими накладними.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне її нарахування, з огляду на наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено порядок розрахунку інфляційних втрат відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Так, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки у травні 2023 року прострочення відповідача тривало менше півмісяця, тому за цей місяць не нараховується індекс інфляції на суму боргу.

Таким чином, за перерахунком суду розмір інфляційних втрат за червень 2023 року становить 229 486,98 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 467 145,15 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (, вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17311) на користь Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» (, вул. Промислова, 1, м. Жашків, Черкаська область, 19200) 28 685 872,82 грн заборгованості за поставлений товар, 2 227 650,12 грн пені, 229 486,98 грн інфляційних втрат та 467 145,15 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 15.09.2023.

Суддя В.В. Шморгун