СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Харків Справа №922/1857/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача Письмак О.В. (адвокат), посвідчення №1807 від 25.07.2017 року, ордер серія ПТ №212812 від 05.09.2023 року;

відповідача Ткачова В.С. (адвокат), ордер серія АХ№1131063 від 15.05.2023 року, свідоцтво №21/1920 від 19.02.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича (вх.№1589Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ», 36034, Полтавська обл., м.Полтава, вул. Половки, буд. 70б,

до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича, АДРЕСА_1 ,

про стягнення 2576248,95 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2023 року у справі №922/1857/23 задоволено заяву ТОВ «ГПЛ» про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), в межах суми позову в розмірі 2576248,95 грн.

27.07.2023 року від відповідача до суду надійшло клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та часткове скасування заходів забезпечення позову, в якому останній просив суд:

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2023 року у справі №922/1857/23 в частині накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу;

- замінити попередні заходи забезпечення позову на інші, а саме: накласти арешт на рухоме майно фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича авто Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість майна 390300,00 грн, Mercedes-Benz Sprinter 316, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість майна 394200,00 грн, DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартість майна 1127900,00 грн., SCANIA R440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартість майна 704500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23 (повний текст складено 02.08.2023 року, суддя Аріт К.В.) відмовлено в задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та часткове скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

ФОП Любін Р.Г. з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23 в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ФОП Любіну Р.Г. та частково задовольнити клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та частково скасувати заходи забезпечення позову шляхом заміни попередніх заходів забезпечення позову, що стосуються рухомого та нерухомого майна ФОП Любіна Р.Г. на співмірні, а саме: накласти арешт на конкретно визначене оцінене рухоме майно ФОП Любіна Р.Г. в межах суми позову авто Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість майна 390300,00 грн, Mercedes-Benz Sprinter 316, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість майна 394200,00 грн, DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартість майна 1127900,00 грн., SCANIA R440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартість майна 704500,00 грн. із залишенням арешту на розрахункових рахунках апелянта.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та переглянуто належним чином співмірність способу забезпечення позову. Так, суд в ухвалі посилається на те, що за неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів та майна, що належать ФОП Любіну Р.Г. є доцільним накладення арешту на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення. Однак, судом не досліджено належним чином та не враховано, що відповідач просив залишити арешт на майні, яке за своєю вартістю навіть перевищує ціну позову.

На думку скаржника, суд першої інстанції по суті не розглянув клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та частковому скасуванні заходів забезпечення позову, а лише формально виніс ухвалу.

Відповідач не заперечує про залишення арешту на всіх його розрахункових рахунках та суд не був позбавлений можливості у частковому задоволенні клопотання із залишенням арешту на всіх розрахункових рахунках та залишити арешт на чітко визначеному майні відповідача, яке є достатнім для забезпечення позову, проте не зробив цього. Отже, як вважає апелянт судом першої інстанції порушено принцип співмірності, оскільки суд маючи докази належної оцінки вартості арештованого майна ФОП Любіна Р.Г. не дослідив їх належним чином та не взяв до уваги, а лише виклав думку за попередньою ухвалою від 12.06.2023 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця Любіна Р.Г. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23. Встановлено строк на протязі якого позивач має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання на 05.09.2023 року і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи (матеріали оскарження ухвали) №922/1857/23.

16.08.2023 року матеріали оскарження ухвали №922/1857/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

01.09.2023 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10462), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 05.09.2023 року після заслуховування позиції сторін у справі протокольно оголошено перерву до 13.09.2023 року.

У судовому засіданні 13.09.2023 року представник відповідача за первісним позовом підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник позивача за первісним позовом проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 143 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом в судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. У разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми чи позову майнового характеру про порушення прав інтелектуальної власності відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму. Надання відповідачем до суду документа, який підтверджує забезпечення позову відповідно до частини четвертої цієї статті, є підставою для відмови в забезпеченні позову судом або для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Примірник ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (частини 2, 4, 5, 6 статті 143 Господарського процесуального кодексу України).

В силу наведених норм суд зазначає, що заміна одного заходу забезпечення позову іншим полягає саме в зміні виду заходу забезпечення в межах, визначених частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №15/155-б викладено наступну правову позицію: «забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, а тому господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до ухвалення виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення».

По своїй суті заміна вжитого судом заходу забезпечення позову полягає в заміні раніше прийнятого заходу на інший, передбачений законом захід, з одночасним припиненням раніше накладених заходів. Відтак, при вирішенні відповідного питання слід в першу чергу з`ясовувати чи змінилися настільки обставини спірних правовідносин, які б зумовлювали необхідність скасування обраного судом заходу забезпечення позову до закінчення розгляду відповідного спору, та чи існують правові підстави, з якими чинне законодавство пов`язує можливість вибору іншого заходу забезпечення позову.

При цьому, у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи.

Отже, як вірно було відзначено судом першої інстанції, заміна заходів забезпечення позову, з огляду на положення ст.143 Господарського процесуального кодексу України, пов`язана зі зміною чи припиненням підстав забезпечення позову і не передбачає перегляду відповідної ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову на предмет її правомірності.

Сторона, яка звертається з заявою про заміну заходів забезпечення позову, повинна обґрунтувати достатні підстави звернення з такою заявою.

З цією метою та із урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання належних та достатніх доказів наявності фактичних (змінених) обставин, з якими пов`язується заміна застосованих судом заходів забезпечення позову.

Таким чином, саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, тобто здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

В обґрунтування наданого до суду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та частковому скасуванні заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що до Господарського суду Харківської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» до фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича про стягнення грошових коштів у розмірі 2576248,95 грн.

В рамках даного провадження позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на всі розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать відповідачу. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешти на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать ФОП Любіну Р.Г. в межах суми позову. Приймаючи таке рішення, на думку заявника, суд був позбавлений можливості встановити дійсний обсяг майна, що належить відповідачу, а також його вартість, що надавало б можливість накласти арешт лише на те майно, вартість та обсяг якого не перевищує ціну позову.

Таким чином, за твердженнями заявника, задля не порушення принципу співмірності, на якому, зокрема, наголосив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в правовій позиції згідно з постановою від 03.03.2023 року у справі №905/448/22, а саме: «накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення грошових коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів», є необхідність у заміні одного заходу забезпечення позову іншим та частковому скасуванні заходів забезпечення позову, у зв`язку з проведенням оцінки вартості майна, яке належить відповідачу та надає можливість суду визначити конкретний перелік майна, із урахуванням співмірності, для забезпечення позовних вимог. У зв`язку із чим, відповідач надає можливість суду визначити конкретний перелік майна, із урахуванням співмірності, для забезпечення позовних вимог.

Також, заявник зазначав, що відповідно до проведеної оцінки майна, викладеної у звітах з оцінки майна, вбачається, що накладення арешту на певні транспортні засоби відповідача, буде достатньою мірою для забезпечення позову.

Постановою приватного виконавця Амельченка В.П. про арешт майна боржника було накладено арешт, зокрема, на всі транспортні засоби Любіна Р.Г. Проте, вартість лише транспортних засобів, значно перевищує ціну позову та не є співмірною й справедливою, не беручи до уваги те, що арешти також накладені на всі кошти та інше майно відповідача, що блокує роботу підприємницької діяльності та вартість цього майна значно виходить за межі розміру позовних вимог.

Як зазначає заявник, відповідно до проведеної оцінки майна, що викладена у звітах з оцінки майна є цілком співмірним та достатнім на наступне майно - транспортні засоби: Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість майна 390300,00 грн; Mercedes-Benz Sprinter 316, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість майна 394200,00 грн, DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартість майна 1127900,00 грн; Scania R440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартість майна 704500,00 грн. Загальна вартість зазначеного рухомого майна складає 2616900,00 грн., що в цілому навіть перевищує суму позовних вимог.

Заявником до заяви надано звіти про оцінку майна, а саме транспортних засобів: Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , Mercedes-Benz Sprinter 316, реєстраційний номер НОМЕР_3 , DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 , Scania R440, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Фактично доводи поданого до суду клопотання відповідача про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та часткове скасування заходів забезпечення позову зводяться до того, що задля не порушення принципу співмірності, є необхідність у заміні одного заходу забезпечення позову іншим та частковому скасуванні заходів забезпечення позову, у зв`язку з проведенням оцінки вартості майна, яке належить відповідачу, та надає можливість суду визначити конкретний перелік майна, із урахуванням співмірності, для забезпечення позовних вимог, в силу проведеної на його замовлення оцінки, що на думку останнього, буде достатньо для задоволення вимог позивача у випадку прийняття судом рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Тобто, за своєю правовою природою заходи забезпечення позову є встановлені судом тимчасові заходи, спрямовані на попередження можливих порушень прав заявника відповідних заходів за час вирішення відповідного спору, мають бути співмірними із заявленими вимогами (предметом спору) та вживаються лише у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В свою чергу, передбачене ч.1 ст.145 Господарського процесуального кодексу України право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи залежить виключно від встановлення судом після вжиття заходів до забезпечення позову обставин, які свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зокрема, у разі якщо особа доведе відсутність обставин, які прямо свідчать, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, або у разі якщо обставини, які слугували підставами для вжиття заходів забезпечення позову після постановлення відповідної ухвали відпали.

Наразі, вживаючи ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2023 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать фізичній особі-підприємцю Любіну Р.Г. в межах суми позову 2576248,95 грн., суд виходив із того, що предметом спору у даній справі є вимога ТОВ «ГПЛ» до ФОП Любіна Р.Г. про стягнення 2576248,95 грн. у зв`язку з порушенням відповідачем умов договорів поставки від 07.12.2018 року №2018/12/07-1 та від 12.08.2020 року №2020/08/12-1 в частині своєчасної та повної оплати товару.

Також судом було прийнято до уваги, що адекватність такого заходу забезпечення позову, у межах суми позову - 2576248,95 грн., дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами (в розмірі ціни позову) відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать ФОП Любіну Р.Г. у межах суми позову 2576248,95 грн., співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів, та існує зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжиття судом такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, за висновками суду, застосування таких заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача у межах суми позову 2576248,95 грн., існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів що належать ФОП Любіну Р.Г. та знаходяться на усіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 2576248,95 грн., суд визнав доцільним накладення арешту на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише у межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів, у зв`язку із чим, застосування такого заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів у значному розмірі.

Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №905/448/22 від 03.03.2023 року.

Обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, у своїй сукупності, судом першої інстанції були розцінені як достатні вважати, що на момент виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, у відповідача може не виявитися ні грошових коштів, ні майна, яке б підлягало продажу з метою погашення боргу, тобто, майно може зменшитися або зникнути, що може мати наслідком ускладнення або зробити неможливим виконання судового рішення.

Наведений висновок суду було підтримано постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року у даній справі, у зв`язку із чим, апеляційну скаргу ФОП Любіна Р.Г. залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2023 року у справі №922/1857/23 без змін.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу встановив, що заявником у наданому до суду клопотанні не спростовано доцільності, адекватності та співмірності вжитих ухвалою суду від 12.06.2023 року заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать ФОП Любіну Р.Г., в межах суми позову у даній справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що фактично зміст клопотання зводиться до повторного дослідження обставин і їх переоцінки щодо забезпечення позову, які було вжито та які були предметом апеляційного перегляду, а це виходить за межі дослідження обставин щодо зміни заходу забезпечення позову. При цьому, звертаючись з клопотанням про заміну заходу забезпечення, відповідач не довів і не обґрунтував, що змінились обставини, які зумовили винесення ухвали про забезпечення позову.

Необхідно врахувати, що заявником до клопотання додано звіти про оцінку, а саме від 24.06.2023 року транспортних засобів: Renault Logan, реєстраційний номер АХ3936IX, Mercedes-Benz Sprinter 316, реєстраційний номер НОМЕР_3 , DAF XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 , SCANIA R440, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Досліджуючи звіти про оцінку транспортних засобів, необхідно відмітити, що здійснюючи оцінку її проведено без фактичного огляду таких транспортних засобів, про що зазначається у самих звітах.

До того ж потрібно зазначити, що станом як на момент прийняття оскаржуваної ухвали так і на момент апеляційного перегляду, відповідач фактично не є розпорядником оцінюваного майна а саме транспортних засобів, оскільки вони перебувають у заставі про що зазначалось і станом на момент винесення ухвали про забезпечення позову. Таким чином, доля транспортних засобів, як майна яке було оцінене та надане до суду, а саме - їх місцезнаходження, технічний стан, невідомі.

Вказаний факт, суперечить меті заходів забезпечення позову, а саме - відсутність інформації про вказанні транспортні засоби (їх місцезнаходження, технічний стан) а також перебування їх у заставі, унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не є фактичним розпорядником вказаних транспортних засобів

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23 має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 136, 137, 143, 269, 271, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 року у справі №922/1857/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов