ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2023 Справа №905/56/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бистрова Дмитра В`ячеславовича

до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної

медичної допомоги та медицини катастроф»

про стягнення 93 438,75 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бистров Дмитро В`ячеславович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 72086,85 грн, 3% річних у розмірі 2174,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 19177,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним виконано в повному обсязі зобов`язання по договору №151121/ц від 15.11.2021 з урахуванням додаткової угоди №1 від 30.12.2021 до нього, а тому відповідач повинен був повернути сплачене позивачем забезпечення виконання договору в строк до 10.01.2022 відповідно до п. 15.2 договору та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі». Оскільки сплачене забезпечення виконання договору повернуто не було, позивач вважає, що після визначеного в п. 15.2 договору терміну, грошові кошти знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.01.2023 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву залишено без руху.

16.02.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/56/23, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати та тимчасовим припиненням відправлення поштової кореспонденції в Господарському суді Донецької області, зміст ухвали Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі №905/56/23 від 28.02.2023 повідомлено сторонам шляхом телефонограм від 08.03.2023.

Телефонограму від 08.03.2023 прийнято позивачем - Бистровим Д.М., телефонограму від 08.03.2023 відповідачу судом не вдалося передати, оскільки ніхто не відповів.

Крім того, судом при винесенні ухвали про відкриття провадження від 28.02.2023 було здійснено підсписку сторін на отримання процесуальних документів електронною поштою по справі №905/56/23, зокрема: позивача за електронною адресою - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (вказані електронні пошти містяться в матеріалах справи).

Після підписання електронним цифровим підписом судді процесуальних документів по справі, програма «Діловодство спеціалізованого суду» направляє автоматично всім учасникам справи всі процесуальні рішення на їх електронні пошти. При цьому, відомості у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» містяться не лише щодо дати доставки, а й щодо часу доставки такого електронного листа.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Як вбачається із автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.02.2023 була доставлена на електронну адресу відповідача - 02.03.2023.

Після відновлення відправлення вихідної поштової кореспонденції в Господарському суді Донецької області судом було здійснено направлення ухвали про відкриття провадження у справі №905/56/23 від 28.02.2023 рекомендованими листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача.

08.05.2023 від позивача на електронну пошту суду надійшла заява, у якій просить надіслати рішення по справі на його електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3

27.07.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копій видаткових накладних.

22.08.2023 на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем поставлений товар не в повному обсязі та з порушенням строків. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати після 24.02.2022 не нараховуються.

30.08.2023 до суду від позивача надійшла заява, в якій останній повідомляє, що не буде реалізовувати своє право на подання відповіді на відзив та просить розглянути справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач своїм правом на подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу не скористався, що виключає можливість відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 між Комунальним некомерційним підприємством «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Бистровим Дмитром В`ячеславовичем (постачальник, позивач) укладений Договір №151121/Ц, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити товар, зазначений в специфікації до Договору (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування товару: стільці та крісла офісні (ДК 021:2015-39110000-6 сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них): стільці офісні (ДК 021:2015-39112000-0), крісла офісні (ДК 021:2015-39111100-4), крісла м`які розкладні (ДК 021:2015-39113100-8). Кількість товару - згідно зі Специфікацією до Договору (Додаток №1) (п. 1.2 Договору).

Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3 Договору).

Ціна цього Договору становить 1441737,00 грн без ПДВ (п. 3.1 Договору).

Ціна цього Договору не може змінюватися за виключенням випадків, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» (п. 3.2 Договору).

Замовник здійснює оплату товару після його прийняття та відповідного пред`явлення постачальником видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 30 календарних днів з дати прийняття товару. Оплата замовником здійснюється повністю або може здійснюватися частковими, окремими платежами до загальної 100% вартості товару, який постачається згідно цього Договору, але у будь-якому випадку в строки, визначені абзацом першим п. 4.2 Договору (п. 4.2 Договору).

Строк поставки: протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником відповідної заявки від замовника. Заявка складається у письмовій формі і передається електронною поштою або іншими способами зв`язку. Датою поставки є дата підписання видаткової накладної (п. 5.2 Договору).

Місце поставки - КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та станції швидкої медичної допомоги - відокремлені структурні підрозділи замовника (згідно Додатку №2 до Договору) (п. 5.5 Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 Договору).

На дату укладення цього Договору постачальником перераховано грошові кошти на рахунок замовника в розмірі 5% загальної вартості цього Договору, що складає 72086,85грн як забезпечення виконання цього Договору. Забезпечення діє з моменту підписання цього Договору до повного виконання обов`язків сторін по Договору (п. 15.1 Договору).

Замовник повертає забезпечення виконання цього Договору після виконання постачальником без порушень зобов`язань по цьому Договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або цього Договору недійсним та у випадках, передбачених ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», а також згідно з умовами, визначеними в цьому Договорі, протягом 5 банківських днів з дня настання зазначених обставин (п. 15.2 Договору).

Забезпечення виконання цього Договору не повертається замовником у разі невиконання (часткового виконання) умов Договору. Кошти, що надійшли як забезпечення виконання Договору (у разі, якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а в разі здійснення закупівлі замовником не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок замовника (п. 15.3 Договору).

У Специфікації до Договору сторони визначили найменування товару, його кількість та загальну вартість.

На виконання п. 15.1 Договору позивачем було перераховано на рахунок замовника 72086,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13 від 15.11.2021.

Відповідач, в свою чергу, сформував заявку №0113/1964 від 26.11.2021 на поставку товару, яка була направлена на поштову адресу позивача та отримана ним 10.12.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ Укрпошта щодо відстеження поштового відправлення про вручення поштового відправлення №170.

Таким чином, позивач мав здійснити поставку товару до 10.01.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив товар 21.12.2021 та 28.12.2021 на загальну суму 487020,00 грн, а відповідач прийняв його без заперечень, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними.

Факт повної оплати поставленого товару не заперечується сторонами, а також підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків №1 від 17.01.2022 за Договором №151121/Ц від 15.11.2021.

Додатковою угодою №1 від 30.12.2021 сторони погодили наступні зміни до Договору №151121/Ц від 15.11.2021:

- керуючись п. 1 розділу 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зменшити обсяги закупівлі та зменшити суму Договору №151121/Ц від 15.11.2021 на 954 717,00 грн;

- ціна Договору становить 487020,00 грн;

- додаткова угода є невід`ємною частиною Договору №151121/Ц від 15.11.2021.

В подальшому, позивач звертався до відповідача з листами №1 від 11.01.2022, №2 від 19.01.2022, №3 від 27.01.2022, в яких просив повернути кошти у розмірі 72086,85 грн, що були перераховані відповідачу як забезпечення виконання Договору.

Відповідач відмовився повернути забезпечення виконання Договору, оскільки вважає, що позивачем порушені строки та обсяги поставки.

Листом №26 від 21.02.2022 позивач вимагав повернути кошти у розмірі 72086,85грн, а також сплатити 3% річних у розмірі 254,77 грн та інфляційні втрати у розмірі 937,13 грн.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання сторін виникли в порядку ст. 11 Цивільного кодексу України з дій фізичної особи-підприємця та юридичної особи, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та ст. 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 Договору строк поставки: протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником відповідної заявки від замовника.

Оскільки заявка на поставку товару була отримана позивачем поштою 10.12.2021, а фактично товар поставлений 21.12.2021 та 28.12.2021, позивач виконав умови п. 5.2 Договору №151121/Ц від 15.11.2021 в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2021.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Наведене дає підстави для висновку, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Отже, прийнявши весь поставлений товар на суму 487020,00 грн, погоджену сторонами у Додатковій угоді №1 від 30.12.2021 до Договору, відповідач прийняв виконання Договору позивачем, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок, в силу п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», повернути забезпечення виконання Договору у розмірі 72086,85грн до 10.01.2022 включно.

Посилання відповідача на порушення позивачем строків поставки та неповну поставку товару судом відхиляється, оскільки матеріалами справи підтверджується, що товар на суму 487020,00 грн був поставлений позивачем у визначені Договором строки, а Додатковою угодою №1 від 30.12.2021 сторони погодили зміни до Договору №151121/Ц від 15.11.2021, керуючись п. 1 розділу 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зменшили обсяги закупівлі та зменшити суму Договору №151121/Ц від 15.11.2021 на 954717,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача суму 72086,85 грн з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з системного аналізу зазначеної норми, зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; 2) відсутність для цього правових підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Положення ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України дають можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Отже, як встановлено судом, грошові кошти в сумі 72086,85 грн були сплачені позивачем як забезпечення виконання Договору №151121/Ц від 15.11.2021.

Разом з тим, враховуючи, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором, у останнього виникло право на повернення сплачених коштів у розмірі 72086,85 грн. Проте вказані кошти, які набуті відповідачем на правовій підставі, не можуть вважатися як неправомірно набуте майно, а тому суд вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Попри це, суд звертає увагу, що згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 83). У зв`язку із цим господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19, пункт 7.43).

Враховуючи вище викладене, та з огляду на те, що позивачем виконано зобов`язання за Договором, а відповідачем не повернуто сплаченої суми забезпечення виконання Договору, суд дійшов висновку про достатність підстав для стягнення з відповідача суми забезпечення у розмірі 72086,85 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 19177,44 грн інфляційних втрат та 2174,46 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних втрат за загальний період січень 2022 року - грудень 2022 року перевірено судом і встановлено, що їх розмір є вірним та складає 19177,44 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не правильно визначено початкову дату прострочення.

Тому господарським судом самостійно, з урахуванням вірно визначеної початкової дати прострочення відповідача, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, здійснено розрахунок 3% річних та встановлено, що їх розмір становить 2168,53 грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що обґрунтовані положеннями Закону України №2120-ІХ від 15.03.2022, яким доповнено Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України пунктами 18 та 19, відповідно до яких, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зі змісту вказаних положень вбачається, що саме позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, та неустойки у разі прострочення зобов`язання за договором, відповідно до якого останньому надано кредит/позика банком або іншим кредитодавцем, тобто за змістом зазначене безпосередньо стосується відносин позики або кредитних відносин.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (84331, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Остапа Вишні, буд. 24, ідентифікаційний код 13491258) заборгованість у розмірі 72086 (сімдесят дві тисячі вісімдесят шість) грн 85 коп, 3% річних у розмірі 2168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) грн 53 коп, інфляційні втрати у розмірі 19177 (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят сім) грн 44 коп та судовий збір у розмірі 2683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн 83 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова