СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Харків Справа № 917/1285/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" (вх.№1464 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2023 (прийняту у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Погрібною С.В., повний текст складено 03.07.2023) у справі №917/1285/21

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання", м.Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 8 241 394, 41 грн,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Полтавської області перебувала справа за позовною заявою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" 8 241 394,41 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 19.09.2018 договору № транспортування природного газу.

01.05.2023 від ТОВ "Кременчукгаз - постачання" надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., в якій відповідач просить:

- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо прийняття до виконання наказів Господарського суду Полтавської області № 917/1285/21 від 16.02.2023 та відкриття 10.04.2023 виконавчих проваджень № 71515400, № 71515378 та № 71515330;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про відкриття виконавчих проваджень: № 71515330 від 10.04.2023, № 71515378 від 10.04.2023 та № 71515400 від 10.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2023 у справі №917/1285/21 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" у задоволенні скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А.

Ухвала суду мотивована тим, що сама по собі наявність рахунку боржника в банківській установі, місцезнаходженням якої є м. Київ, є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023, виданих на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022, приватним виконавцем, а той факт, що грошові кошти можуть бути як зараховані, так і списані з рахунку боржника в будь-який момент, виключає можливість підтвердження факту знаходження таких коштів на рахунку на момент відкриття виконавчого провадження, в зв`язку з чим, як зазначено судом, оскаржувані дії приватного виконавця були вчинені у відповідності до діючого законодавства. Тому відсутні підстави для визнання їх незаконними, а також відсутні підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень від 10.04.2023 №№ 71515330, 71515378, 71515400.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2023 у справі №917/1285/21, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова М.А. задовольнити в повному обсязі. Визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо прийняття до виконання наказів Господарського суду Полтавської області №917/1285/21 від 16.02.2023 та відкриття 10.04.2023 виконавчих проваджень №71515400, №71515378 та №7151530. Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про відкриття виконавчого провадження №71515330 від 10.04.2023, про відкриття виконавчого провадження №71515378 від 10.04.2023, про відкриття виконавчого провадження №71515400 від 10.04.2023.

Скарга обґрунтована тим, що п.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додаються документи/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Відмічає, що слово «знаходиться(яться)» використане суб`єктом нормотворення в теперішньому часі в розумінні того, що майно (в тому числі в розумінні того, що майно (в тому числі кошти) знаходиться(яться) зараз, з чого вбачається, що безготівкові грошові кошти боржника мають перебувати на відповідному рахунку саме на момент пред`явлення стягувачем виконавчого документа на примусове виконання, а не в подальшому в невідомому майбутньому або в минулому раніше там знаходилися. Саме за таких умов є можливим відкриття виконавчого провадження за критерієм місцезнаходження майна.

Зазначає, що з виписки з особового рахунку в АТ «ПУМБ» НОМЕР_1 за 06.04.2023, 07.04.2023 та 10.04.2023 вбачається, що станом на день пред`явлення стягувачем на виконання приватному виконавцю відповідних наказів господарського суду та станом безпосередньо на день відкриття виконавчих проваджень на рахунку в АТ «ПУМБ», який зазначений стягувачем у заявах про відкриття виконавчого провадження, кошти були відсутні. При цьому, про факт відсутності коштів на вказаному банківському рахунку боржника приватному виконавцю було відомо, адже саме в цього виконавця на виконанні вже перебувало зведене виконавче провадження №70600045, відкрите раніше стосовно товариства, та до якого і були приєднані виконавчі провадження №71515400, №71515378 та №71515330. Відповідно приватним виконавцем на момент прийняття рішення про можливість відкриття даних виконавчих проваджень за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника вже проводилась перевірка майнового стану даного боржника, в тому числі і щодо наявності залишку грошових коштів на відповідному рахунку (в даному випадку його відсутності).

25.07.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8651), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що безготівкові кошти ТОВ «Кременчукгаз постачання» знаходяться на території виконавчого округу міста Києва, а отже приватний виконавець зобов`язаний був прийняти до виконання виконавчий документ.

29.08.2023 до суду від приватного виконавця Корольова М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10300), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що приватний виконавець має передбачені законом повноваження відкривати виконавче провадження і за місцезнаходженням майна боржника, в зв`язку з чим твердження скаржника щодо права приватного виконавця на відкриття виконавчого провадження виключно лише за місцезнаходженням особи боржника є помилковими і не відповідають дійсності. Приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, що також зазначається в роз`ясненні Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018.

30.08.2023 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх.№10325).

13.09.2023 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№11030).

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача та приватний виконавець Корольов М.А. у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.06.2022 у справі №917/1285/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №917/1285/21 апеляційну скаргу позивача задоволено частково; рішення Господарського суду Полтавської області від 02.06.2022 у справі №917/1285/21 скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов АТ "Укртрансгаз" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 513 164,30 грн заборгованості за послуги замовленої (договірної) потужності (ПСО) по договору транспортування природного газу №180700720 від 19.09.2018, 167 624,00 грн пені, 52 344,71 грн три відсотки річних та 91395,54 грн інфляційних втрат; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 535 1381,64 грн заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності (ПСО) по договору транспортування природного газу №180700720 від 19.09.2018, 568 281,87 грн пені, 239 181,52 грн три відсотки річних та 534 466,86 грн інфляційних втрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 112 767,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви і 169 151,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного суду України від 23.03.2023 постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №917/1285/21залишено без змін.

На виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 Господарським судом Полтавської області видано відповідні накази.

07.04.2023 позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказів Господарського суду Полтавської області, виданих 16.02.2023 на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 917/1285/21.

10.04.2023 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ 71515330, 71515378, 71515400, копії яких направлені сторонам виконавчого провадження.

У відповідності до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» 10.04.2023 винесено постанови про приєднання вказаних виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження № 70600045.

10.04.2023 приватним виконавцем у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови про арешт майна та коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 8 581 028,39 грн.

Під час вчинення виконавчих дій, приватним виконавцем було зроблено запит щодо наявних рахунків у боржника - ТОВ «Кременчукгаз-постачання».

У відповіді на запит приватного виконавця Державна фіскальна служба України повідомила про номери рахунків, відкритих ТОВ «Кременчукгаз-постачання», зокрема в банківській установі АТ «ПУМБ» та АТ «Укрексімбанк», місцезнаходженням яких є м. Київ.

Відповідач не погодився з діями приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, звернувся до суду зі скаргою у цій справі.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно з ч.1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка кореспондується з нормами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника .

Отже зі змісту наведених норм закону, зокрема частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вбачається, що виконавець (державний / приватний) має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване:

- для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби;

- для приватного виконавця - у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах другій - четвертій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до абзацу 30 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції (в редакції станом на момент звернення позивача до приватного виконавця з заявою про примусове виконання наказів Господарського суду Полтавської області, виданих 16.02.2023) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині перші статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на викладене стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Наприклад, у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).

Крім того відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З аналізу цих норм Закону України «Про виконавче провадження», а також зокрема в цілому статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону, вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

З огляду на викладене до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.

Отже у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Суди при розгляді скарг на рішення, дії / бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 30 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч.1 ст.340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом ст.342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що п.3 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що безготівкові грошові кошти боржника мають перебувати на відповідному рахунку саме на момент пред`явлення стягувачем виконавчого документа на примусове виконання, а не в подальшому в невідомому майбутньому або в минулому раніше там знаходилися. Проте, з виписки з особового рахунку в АТ «ПУМБ» НОМЕР_1 за 06.04.2023, 07.04.2023 та 10.04.2023 вбачається, що станом на день пред`явлення стягувачем на виконання приватному виконавцю відповідних наказів господарського суду та станом безпосередньо на день відкриття виконавчих проваджень на рахунку в АТ «ПУМБ», який зазначений стягувачем у заявах про відкриття виконавчого провадження, кошти були відсутні.

У постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, відповідно до яких стягувач при зверненні до виконавця із заявою про примусове виконання рішення мав додавати до заяви докази наявності грошових коштів на рахунках боржника в банках або інших фінансових установах, а приватний виконавець відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», частин першої - третьої статті 25 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» при вирішенні питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника у разі, якщо таким майном стягувач визначив грошові кошти на рахунках боржника, мав встановити обставини наявності грошових коштів на банківському(их) рахунку(ах) боржника та переконатися, що в межах його округу наявне майно боржника (грошові кошти на рахунках у банках або інших фінансових установах), та дійшла висновку про те, що стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна. Верховний Суд зазначив, що підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території. При цьому грошові кошти, у розумінні чинного законодавства, вважаються майном (глава 13 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, абз.30 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції передбачено надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна, та не може тлумачитися як обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею.

В обґрунтування порушення своїх прав відповідач посилається на те, що відкриття виконавчого провадження з порушенням правил місця виконання рішення, має наслідком порушення також і прав сторін, оскільки призводить до штучного збільшення витрат виконавчого провадження внаслідок віддаленості місцезнаходження органу чи особи, які здійснюють примусове виконання судового рішення, й безпосереднього місця вчинення виконавчих дій, що визначається місцем проживання, перебування боржника або місцезнаходженням його майна. Також виконання судового рішення не за місцезнаходженням майна боржника або його місцем проживання ускладнює процес виконання та може призводити до порушення строків виконання судового рішення.

Приватний виконавець Корольов М.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Стягувач, звертаючись до приватного виконавця Корольова М.А. із заявою про відкриття виконавчого провадження, в заяві зазначив, що відповідно до інформації щодо проведених процедур закупівлі отриманої з онлайн-платформи «Dozorro», а саме відповідно до відомостей зазначених в договорі №481/2020Б від 12.05.2020, боржником відкрито розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», що знаходиться в м.Києві, на підтвердження чого надав копію договору №481/2020Б від 12.05.2020.

Таким чином, стягувачем приватному виконавцю було надано документи на підтвердження знаходження майна у виконавчому окрузі міста Києва, що є підставою для відкриття виконавчого провадження.

Як вже зазначалось, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення саме під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

З огляду на викладене до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

Таким чином, приватний виконавець до моменту відкриття виконавчого провадження не мав права вчиняти дії щодо отримання інформації від банку про майновий стан боржника (наявність коштів на рахунках тощо). Закон дозволяє вчиняти такі дії виключно в межах відкритого виконавчого провадження.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника за відсутності доказів знаходження майна боржника у межах виконавчого округу приватного виконавця, що призвело до порушення права товариства, як боржника у виконавчому провадженні, є необґрунтованими.

Стосовно твердження відповідача про те, що з виписки з особового рахунку в АТ «ПУМБ» НОМЕР_2 за 06.04.2023, 07.04.2023 та 10.04.2023 та станом на день пред`явлення стягувачем на виконання приватному виконавцю відповідних наказів Господарського суду на рахунку в АТ «ПУМБ», який зазначений стягувачем у заявах про відкриття виконавчого провадження, кошти були відсутні, і про факт відсутності коштів на вказаному банківському рахунку боржника приватному виконавцю було відомо, адже саме в цього виконавця на виконанні вже перебувало зведене виконавче провадження №70600045, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 10.04.2023 приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ 71515330, 71515378, 71515400 та у відповідності до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», того ж дня винесено постанови про приєднання вказаних виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження №70600045.

Тобто, приєднання виконавчих проваджень №№ 71515330, 71515378, 71515400 до зведеного виконавчого провадження №70600045 було здійснено приватним виконавцем лише після відкриття вказаних виконавчих проваджень.

Як вже зазначалось, приватний виконавець до моменту відкриття виконавчого провадження не мав права вчиняти жодні дії щодо отримання будь-якої інформації про майновий стан боржника.

Приватним виконавцем встановлено, що ТОВ "Кременчукгаз-постачання" () має відкриті рахунки, зокрема в банківській установі АТ "Укрексімбанк", АТ "ПКМБ", місцезнаходження яких є м. Київ.

10.04.2023 приватним виконавцем у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови про арешт майна та коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 8 581 028,39 грн.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, сама по собі наявність рахунку боржника в банківській установі, місцезнаходженням якої є м. Київ, є достатньою підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023, виданих на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність грошових коштів на вказаному вище рахунку боржника, на підтвердження чого останнім надано виписки з особового рахунку в АТ «ПУМБ» за 06.04.2023, 07.04.2023 та 10.04.2023, з огляду на те, що надана відповідачем інформація про відсутність коштів на рахунку в АТ «ПУМБ» на момент відкриття виконавчого провадження, не свідчить про те, що ця інформація була відома приватному виконавцю на момент відкриття виконавчого провадження, оскільки грошові кошти можуть бути як зараховані, так і списані з рахунку боржника в будь-який момент, що виключає можливість підтвердження факту знаходження або відсутність таких коштів на рахунку на момент відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку твердженням апелянта про те, що строк дії договору № 481/2020Б від 12.05.2020, в якому було вказано розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «ПУМБ», що знаходиться в м. Київ, та який було додано АТ «Укртрансгаз» до заяви про примусове виконання наказів, вже давно закінчився, з огляду на відсутність даного договору в матеріалах справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання дій приватного виконавця незаконними та відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень від 10.04.2023 №№ 71515330, 71515378, 71515400.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Полтавської області від 06.06.2023 справі №917/1285/21 без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - постачання" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2023 справі №917/1285/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.09.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова