ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 911/2207/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К,

за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 (суддя Черногуз А. Ф.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 (головуючий суддя Іоннікова І. А., судді Тарасенко К. В., Разіна Т. І.)

у справі № 911/2207/22

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях,

про стягнення коштів,

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Приходько Я. М.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП "МА "Бориспіль", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - ПАТ "Авіакомпанія "МАУ", відповідач) про стягнення 1 720 060,90 грн, з яких: 1 082 097,89 грн - основного боргу, 241 181,78 грн пені, 19 501,10 грн 3 % річних, 150 039,57 грн інфляційних втрат і 227 240,56 грн 21 % штрафу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2015 між відповідачем як орендарем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області як орендодавцем було укладено договір оренди № 1708 нерухомого майна, що належить до державної власності, предметом якого є приміщення ангару ІАС площею 7 421,4 кв.м, яке розташовано за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Міжнародний державний аеропорт "Бориспіль" та перебуває на балансі ДП "МА "Бориспіль". Відповідно до договору орендна плата мала сплачуватись щомісячно до 15 числа наступного місяця у співвідношенні 70 % - 30 % до державного бюджету та балансоутримувачу.

3. Позивач зазначав, що у спірний період за січень-лютий 2022 року відповідач не виконував зобов`язань із сплати орендної плати, у зв`язку з чим утворилася заявлена до стягнення заборгованість, за наявності якої позивач нарахував та просив суд стягнути передбачені договором пеню, штраф в розмірі 21 %, а також відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) інфляційні втрати і 3 % річних.

4. Правовою підставою позову визначено статті 526, 530, 625, 629 ЦК України, статті 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частину першу статті 19 Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".

Короткий зміст судових рішень

5. Рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023, позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ПАТ "Авіакомпанія "МАУ" на користь ДП "МА "Бориспіль" 389 555,24 грн - основного боргу, 62 442,06 грн - інфляційних втрат, 7 020,40 грн - 3 % річних, 29 804,96 грн - пені та 40 903,30 грн - штрафу. В решті позову відмовлено.

6. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач безпідставно виставляв відповідачу рахунки-фактури без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", відповідно до якої відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, на зменшення орендної плати на 50 відсотків.

7. Водночас, здійснивши відповідно до пункту 3.6 договору оренди нерухомого майна розподіл частини орендної плати, що підлягає покладенню на відповідача у розмірі 30 % від загальної суми, суд зазначив, що як акти, так і рахунки містять помилковий висновок про грошовий еквівалент частини боргу, який має бути сплачений позивачу. Отже, суд вказав, що нарахований позивачем розмір основного боргу у співвідношенні до загальної суми для сплати є більшим ніж той, що мав би бути здійсненим.

8. Також суд визнав за можливе прийняти доводи та докази відповідача щодо клопотання про зменшення розміру нарахованих пені і штрафу на 50 %, таким чином частково задовольнивши це клопотання.

9. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, відхиляючи відповідні доводи позивача щодо неврахування судом першої інстанції 20 % суми ПДВ від суми орендної плати, яка підлягає до сплати в подальшому позивачем до державного бюджету, апеляційний суд виходив з того, що позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором оренди нерухомого майна, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. ДП "МА "Бориспіль" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 07.06.2023, а також скасувати рішення суду першої інстанції від 28.02.2023 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 151 493,71 грн основного боргу, 24 283,03 грн інфляційних втрат, 2 730,15 грн 3 % річних, 90 785,93 грн пені, 72 716,98 грн штрафу, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 541 048,95 грн основного боргу, 9 750,55 грн 3 % річних, 120 590,89 грн пені, 86 725,09 грн інфляційних втрат і 113 620,28 грн 21 % штрафу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

11. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункту 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", частини першої статті 550, частин першої та другої статті 636, і частини першої статті 624 ЦК України, та за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норми права у подібних правовідносинах.

12. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішенні і постанові не враховано порядок сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ) у операціях з оплати орендної плати, якщо орендодавцем за умовами договору виступає Фонд держмайна та, як наслідок, зроблено невірний розрахунок суми, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача як балансоутримувача з урахуванням визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 знижки в 50 %.

13. Отже, посилаючись на пункт 3.2 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності 24.06.2015 № 1708 і положення ПК України, скаржник наголошує, що держпідприємство-балансоутримувач - ДП "МА "Бориспіль" на дату виникнення податкових зобов`язань має нараховувати ПДВ на повну суму орендної плати, передбачену договором оренди, незалежно від того, що фактично таке підприємство отримує тільки частину орендного платежу, оскільки на всю суму орендної плати держпідприємство складає і податкову накладну.

Позиція інших учасників справи

14. ПАТ "Авіакомпанія "МАУ" подало відзив на касаційну скаргу, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх необґрунтованими; зазначає, зокрема, про те, що ДП "МА "Бориспіль" не є ані стороною договору, через який виник судовий спір, ані власником державного майна, яке було взято в оренду ПАТ "Авіакомпанія "МАУ", а є лише балансоутримувачем, та, в свою чергу, отримує визначену орендодавцем по договору (Фондом державного майна України) частину орендної плати.

15. Також відповідач зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача взагалі не заявляв про розподілення суми ПДВ, що прямо відображено у тексті судового рішення.

16. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. 24.06.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - (орендодавець, Фонд держмайна) та ПАТ "Авіакомпанія "МАУ" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1708, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення ангару ІАС, загальною площею 7 421,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, літера А-1, розташоване за адресою: 08307, Київська область, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт (майно), та перебуває на балансі ДП "МА "Бориспіль" (пункт 1.1 договору);

- майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійної підтримки льотної придатності повітряних суден (пункт 1.2 договору);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна; обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (пункти 2.1, 2.4 договору);

- орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика № 786), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2014 року - 526 027,50 грн без урахуванням ПДВ, згідно з розрахунком орендної плати, який додається (пункт 3.1 договору);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (пункт 3.2 договору);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 договору);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70 % - до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу (пункт 3.6 договору);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (пункт 3.7 договору);

- орендар зобов`язується до 15-го числа місяця, що слідує за звітним, орендар зобов`язаний самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок; підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання; якщо протягом 5-ти днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (пункт 5.16 договору);

- орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (пункт 5.3 договору);

- договір укладено строком на 10 років, що діє з 24.06.2015 до 23.06.2025 включно (пункт 10.1 договору).

18. На виконання умов договору третя особа у справі передала, а відповідач прийняв в оренду нерухоме майно за актом № 1 приймання-передачі державного майна від 09.07.2015 (додаток № 2 договору оренди), який підписано уповноваженими представниками третьої особи, відповідача та позивача і скріплений їх печатками.

19. Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що ним було виставлено відповідачу рахунки за період січень - лютий 2022 року та акти виконання послуг.

20. Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач не сплатив на користь позивача орендну плату за наведений вище період, що і стало причиною виникнення даного спору.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

21. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

22. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

23. Як вбачається із матеріалів касаційної скарги, судові рішення у справі оскаржуються позивачем в частині висновків щодо відсутності підстав для визначення суми основного боргу з орендної плати (відповідно до здійсненого позивачем розподілу - 30 %) з урахуванням суми ПДВ у розмірі 20 %, обчисленої, виходячи з повної суми орендної плати (в тому числі і суми, що підлягає сплаті до державного бюджету).

24. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

25. З досліджених попередніми судами умов укладеного між сторонами договору вбачається про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди.

26. Відповідно до частини першої статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

27. Частиною шостою статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

28. Положеннями статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

29. Оскільки орендоване майно є державною власністю, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

30. Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

31. Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України за користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

32. Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

33. Приписами статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

34. За змістом статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

35. В силу статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

36. Враховуючи положення статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

37. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

38. У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що за наслідком розгляду спору по суті, суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин, зокрема, положення підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України в частині визначення розподілу суми ПДВ при оплаті орендної плати, якщо орендодавцем є Фонд держмайна.

39. Так, вирішуючи спір в частині суми основного боргу на підставі наданих позивачем актів та рахунків за січень-лютий 2022 року, суд першої інстанції, посилаючись на пункт 3.6 договору щодо умов розподілу частини орендної плати з ПДВ, що підлягає покладенню на відповідача у розмірі 30 % від загальної суми, дійшов висновку, що нарахований позивачем розмір основного боргу у співвідношенні до загальної суми для сплати є більшим ніж той, що мав би бути здійснений. Відтак, після здійснення простого арифметичного розрахунку, суд визначив, що 30 % від 1 415 608,52 грн (за січень 2022 року) дорівнює 424 682,55 грн, а від 1 181 426,42 грн (за лютий 2022 року) - 354 427,92 грн.

40. Між тим, такого висновку місцевий господарський суд дійшов не надавши належної правової оцінки положенням податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини, доказам у справі, та умовам пункту 3.2 договору, в якому сторони погодили здійснювати нарахування суми ПДВ на суму орендної плати у визначеному законодавством порядку.

41. Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ДП "МА "Бориспіль" є платником податку на додану вартість.

42. Відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташовано на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

43. Під постачанням послуг, згідно з підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розуміється будь-яка операція, що не є постачанням товарів, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

44. Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операції з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаній в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

45. Стаття 187 ПК України визначає дату виникнення податкових зобов`язань. При цьому, за змістом пункту 187.1 статті 187 ПК України податкові зобов`язання з ПДВ виникають за правилом першої події (на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій (перелічених у вказаному пункті), що сталася раніше). Тобто, за змістом пункту 187.1 ПК України у разі, коли спочатку постачаються послуги, плата за які перераховуватиметься пізніше, пункт 187.1 ПК України визначає нарахування податкових зобов`язань на дату документа, що засвідчує факт надання послуг.

46. Таким чином, за змістом пункту "б" статті 185 ПК України об`єктом оподаткування являються, в тому числі, й операції, які пов`язані з договорами оренди, а тому у балансоутримувача, на балансі якого перебуває майно, яке передано в оренду на підставі договору між Фондом держмайна та орендарем, виникають податкові зобов`язання на дату, визначену статтею 187 ПК України, а саме, на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше (у даному випадку дату оформлення документа, що засвідчує факт надання послуг платником податку).

47. При цьому, відповідно до статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості. Це означає, що база оподаткування визначається виходячи з повної вартості орендної плати незалежно від того, хто здійснює процедуру розмежування вартості орендної плати у визначених договором розмірах.

48. Як наголошує скаржник у касаційній скарзі, зазначені в актах і рахунках за січень і лютий 2021 року суми, окрім 30 % суми орендної плати, також включали суму ПДВ, нарахованого на 100 % суми орендної плати за відповідний місяць, що відповідає правовому регулюванню відносин, пов`язаних з виникненням податкових зобов`язань з ПДВ у підприємства/організації-балансоутримувача.

49. Водночас, в оскаржуваних судових рішеннях у справі, що розглядається, відсутні висновки щодо підстав саме для пропорційного розподілу нарахованої окремо суми ПДВ на суму орендної плати у визначеному пунктом 3.6 договору співвідношенні за відповідний період.

50. При цьому судами також не надавалася оцінка поданим ДП "МА "Бориспіль" як балансоутримувачем актам і рахункам за відповідний період в частині обґрунтованості включення позивачем до суми орендної плати у відповідному співвідношенні - 30 %, окрім суми ПДВ нарахованого з 30 % суми орендної плати, також і суми ПДВ, нарахованого з 70 % суми орендної плати, що підлягає сплаті до державного бюджету.

51. Разом з тим, дослідження обставин щодо підстав нарахування ДП "МА "Бориспіль" як балансоутримувачем суми ПДВ у операціях з оплати орендної плати, якщо орендодавцем за умовами договору виступає Фонд держмайна, так і підстав виникнення у зв`язку з цим у балансоутримувача відповідних податкових зобов`язань, є визначальними для правильної оцінки обґрунтованості вимог позивача в частині заявленої до стягнення суми боргу з орендної плати в розрахованому останнім співвідношенні - 30 %, з урахуванням включення суми ПДВ, нарахованого в тому числі і на суму орендної плати (70 %), що підлягає перерахуванню до державного бюджету.

52. Водночас, відхиляючи доводи ДП "МА "Бориспіль", які зазначалися ним в апеляційній скарзі щодо неврахування судом першої інстанції 20 % суми ПДВ від суми, яка підлягає до сплати в подальшому позивачем до державного бюджету, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати, оскільки такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. При цьому апеляційний суд зазначив, що близький за змістом висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

53. Проте колегія суддів визнає наведені висновки суду апеляційної інстанції необґрунтованими з огляду на таке.

54. Так, у справі № 911/3067/20 при вирішенні спору за позовом ДП "МА "Бориспіль" (як балансоутримувачем) до суб`єкта господарювання про стягнення заборгованості з орендної плати, Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 навів правовий висновок, зміст якого стосувався питання застосування постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" щодо порядку та умов зниження орендної плати в умовах триваючого карантину та пов`язаних з ним обмежень.

55. Натомість, питання щодо розподілу орендних платежів та врахування суми ПДВ при здійсненні такого розподілу у випадку, коли орендодавцем є Фонд держмайна, не було предметом розгляду Верховного Суду в межах справи № 911/3067/20.

56. Отже, суд апеляційної інстанції також належним чином не мотивував висновки, за якими не прийняв до уваги зазначені доводи позивача в частині порядку і підстав нарахування та включення суми ПДВ у відповідному розмірі до заявленого у цій справі до стягнення боргу з орендної сплати.

57. Зазначеним вище (зокрема, у пункті 50 цієї постанови) також спростовується викладене у пункті 15 цієї постанови. Більше того, колегія суддів на виконання вимог статті 315 ГПК України зазначає, що саме відповідач свої заперечення проти позову неправильністю нарахування та включення суми ПДВ не обґрунтовував.

58. Невстановлення судами обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування норм матеріального права, і відповідних висновків, що покладені судами в основу підстав для відмови в задоволенні позову (як в частині суми основного боргу з орендної плати, так і в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та штрафних санкцій), а відтак доводи скаржника щодо відсутності висновків Верховного Суду в правовідносинах, що склалися між учасниками справи (пункт 11 цієї постанови), є передчасними. В силу імперативних приписів статті 300 ГПК України Верховний Суд позбавлений можливості самостійно виправити вказані процесуальні недоліки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

60. У зв`язку з наведеним ухвалені у справі постанова суду апеляційної інстанції і рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, а отже їх не можна визнати законними і обґрунтованими.

61. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

62. Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень частини третьої статті 310 ГПК України касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції і рішення місцевого господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

63. Під час нового розгляду справи суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Розподіл судових витрат

64. Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 у справі № 911/2207/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позову.

3. Справу № 911/2207/22 в цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил