ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/3293/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 8, оф. 199, )
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, . Харків, пр-т Героїв Харкова, 299, )
про стягнення 59 927,01грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 38 766,00грн, пеню в розмірі 1 938,30грн, 1% річних в розмірі 1 015,14грн та збитки від інфляції в розмірі 18 207,57грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору поставки № 266-01/625 від 09.06.2020 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем товар. В якості правових підстав, позивач посилається на норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою суду від 25.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Ухвала про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження від 25.07.2023 отримана відповідачем 31.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов не надав.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

09.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (позивач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (відповідач) укладено договір поставки продукції № 266-01/625 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити продукцію у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити її вартість в порядку, передбаченому цим договором.

За умовами п.1.2 договору найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва зазначаються у Специфікації (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору).

Відповідно до п.3.1 договору загальна вартість цього договору складає 38 766,00грн.

У п.4.1 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату продукції протягом 60 календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю та кількістю.

Датою отримання продукції, за умовами п.9.3 договору, вважається дата підписання відповідачем товарно-супровідної документації.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 05.05.2021.

Між сторонами складено та підписано Специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої позивач зобов`язався поставити відповідачу циклон ЦН-15/МЧ-650-2СП у кількості 1 шт за ціною 38 766,00грн.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар на загальну суму 38 766,00грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-1233 від 20.08.2020.

Зазначена накладна підписана з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Факт отримання відповідачем товару також підтверджується товарно-транспортною накладною № РЕ-1233 від 20.08.2020.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, за поставлений товар у встановлений договором строк не розрахувався, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 38 766,00грн, яка до теперішнього часу не відшкодована.

На суму поставленого товару позивач за його несвоєчасну оплату здійснив нарахування пені в розмірі 1 938,30грн, 1% річних в розмірі 1 015,14грн та збитків від інфляції в розмірі 18 207,57грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.627,628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було встановлено судом, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити розрахунок за поставлений товар протягом 60 календарних днів з моменту постачання і приймання товару.

Проте, відповідач поставлений позивачем товар прийняв, однак грошові кошти у повному обсязі не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 38 766,00грн підтверджується копіями видаткової накладної № Е-1233 від 20.08.2020 та товарно-транспортної накладної № РЕ-1233 від 20.08.2020, наявними в матеріалах справи.

Видаткова накладна № Е-1233 від 20.08.2020 підписана уповноваженою особою відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Даний факт відповідачем не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі розрахувався за товар, поставлений позивачем.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 38 766,00грн, у зв`язку з чим позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 1% річних у розмірі в розмірі 1 015,14грн за період з 20.10.2020 по 02.06.2023 та збитків від інфляції в розмірі 18 207,57грн за період з 01.11.2020 по 30.04.2023, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у п.10.5 договору сторони погодили інший розмір процентів річних від простроченої суми, а саме: 1% річних.

Суд зазначає, що за змістом ст.625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування 1% річних в розмірі 1 015,14грн та збитків від інфляції в розмірі 18 207,57грн, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1 938,30грн за період з 20.10.2020 по 02.06.2023, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1 та 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1 ст.216 Господарського кодексу України).

Договором передбачено нарахування пені за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме у п.10.4 договору відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

З огляду на викладене, враховуючи умови п.10.4 договору, позивач має право на стягнення пені.

При цьому, за приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, суд встановив, що позивачем не було враховано положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, внаслідок чого позивач неправильно визначив період нарахування пені.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, нараховану за період з 20.10.2020 по 02.06.2023, в той час як має право нараховувати пеню по 20.04.2021.

Суд звертає увагу, що умова договору про здійснення нарахування штрафних санкцій за кожен день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватись судом як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за період з 20.10.2020 по 20.04.2021 на суму заборгованості в розмірі 38 766,00грн. встановив, що розмір пені за цей період є 7 094,17грн.

При цьому, як вірно враховано позивачем, розмір пені за порушення строку остаточного розрахунку (оплати), за погодженням сторін, становить 0,1% від вартості своєчасно неоплаченого товару, але не більше 5% від несплаченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, судом вбачається, що позивач вірно застосував обмеження щодо розміру пені - 5% від несплаченої суми, в результаті чого сума пені, що підлягає стягненню, складає 1 938,30грн.

Враховуючи викладене позов є цілком обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, суд судові витрати покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 20, 73, 74, 75, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, . Харків, пр-т Героїв Харкова, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 8, оф. 199, ) - 38 766,00грн основного боргу, 1 938,30грн пені, 1 015,14грн 1% річних, 18 207,57грн збитків від інфляції, 2 684,00грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "22" вересня 2023 р.

Суддя Т.А. Лавренюк