ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 927/961/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдук А.В., Сирко Д.О. за ордерами;

від відповідача: Кушнеренко Є.Ю. за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.03.2023 (повний текст підписано 27.03.2023)

у справі №927/961/22 (суддя Демидова М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОСКО."

про стягнення 1195765 грн 97 коп.,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОСКО." (далі - відповідач) та просило стягнути 1 195 765,97 грн, у тому числі: 882 702,06 грн основного боргу, 143089,46 грн пені, 17935,21 грн 3% річних та 152039,24 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору №1/01/18 про відшкодування витрат від 01.01.2018, не в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо відшкодування позивачу витрат на комунальні послуги (електропостачання).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що розмір основного боргу не підтверджується належними доказами, оскільки розмір компенсації витрат повинен визначатись відповідно до показників лічильників, а зазначена у рахунках сума жодного разу не була обґрунтована; проти нарахування штрафних санкцій заперечив, посилаючись на форс-мажорні обставини (воєнний стан); також просив стягнути 20000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 березня 2023 року у позові відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БОСКО." витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовано обставини справи, неправильно оцінені докази і порушені норми процесуального права, оскільки наявними у матеріалах справи актами надання послуг, які підписані директором відповідача, що свідчить про узгодження вартості послуг, підтверджується факт надання послуг; на підставі актів позивачем виставлялись рахунки на оплату, які оплачувались відповідачем частково; всі попередні фактичні дані показників лічильників визнані обома сторонами шляхом фіксації остаточних показників у додатковій угоді №4 від 31.05.2022 про розірвання договору; якщо суд вважав надані докази недостатніми, то він мав визнати явку представників сторін обов`язковою та запропонувати надати додаткові докази; такими доказами можуть бути, зокрема, зареєстровані податкові накладні, які додані до апеляційної скарги і факт відображення податкового кредиту підтверджено Головним управлінням ДПС у Чернігівській області на адвокатський запит позивача.

Також у апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування у Головного управління ДПС у Чернігівській області копій податкових декларацій відповідача за спірними правовідносинами.

У заяві від 09.06.2023 відповідач просив відкласти судове засідання та надати час для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15ти днів з дня отримання апеляційної скарги, посилаючись на те, що він її не отримував і направив позивачу відповідний адвокатський запит.

У заяві від 09.06.2023 позивач вказав, що докази понесених витрат на правову (правничу) допомогу будуть подані в п`ятиденний термін після ухвалення рішення суду.

Відповідачем 22.06.2023 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що є вірним висновок суду про відсутність документального підтвердження показників лічильників та доказів використання відповідачем електроенергії саме на сума, вказану у рахунку і актах; позивачем жодним чином не підтверджено виставлені в рахунках на оплату суми, позивач не вказує на обсяг спожитої відповідачем електроенергії та її вартість для обрахунку витрат, які необхідно компенсувати, не надано жодного документу, в якому містилася б інформація щодо показів лічильників; суд не може самостійно збирати докази, а ненадання позивачем беззаперечних доказів не є підставою для витребування або збирання таких доказів судом; надані позивачем додаткові докази, додані до апеляційної скарги, не підлягають прийняттю, оскільки позивач не обґрунтував причин неможливості їх подання суду першої інстанції. Також відповідач вказав, що копію апеляційної скарги отримав на адвокатський запит 16.06.2023 та просить стягнути з позивача 15000,00 грн витрат на правову допомогу.

Позивачем була подана відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій він заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на те, що наявними у матеріалах справи актами підтверджується факт використання відповідачем електричної енергії; вимог щодо фіксації показників лічильника у виставлених рахунках договором не передбачено; у додатковій угоді про розірвання договору зафіксовані показники всіх лічильників на дату розірвання договору; визнання ухвалами суду необов`язковості явки представників давало позивачу підстави вважати, що обсяг наданих доказів є достатнім, тому він не подав суду податкові декларації і просить їх дослідити при апеляційному розгляді справи; також заперечує проти прийняття відзиву до розгляду, оскільки він поданий з пропуском встановленого судом строку.

Розглянувши доводи сторін, апеляційний господарський суд вважає за можливе прийняти до розгляду відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

27.06.2023 позивачем подано клопотання про долучення доказів, в якому він просить визнати поважними причини несвоєчасного подання доказів до суду та долучити до матеріалів справи доказ (копії податкових накладних та відповіді ГУ ДПС у Чернігівській області).

15.09.2023 позивачем подано клопотання, в якому він вказує, що відповідач ухиляється від врегулювання спору мирним шляхом, що свідчить про його недобросовісність.

За клопотанням представника відповідача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції

Представники позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили ї задовольнити, також просили дослідити докази, які до неї додані.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, також заперечив проти долучення доказів.

Частиною 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додані копії податкових накладних за період січня-травня 2022 року, копію адвокатського запиту від 06.04.2023 та копію відповіді ГУ ДПС у Чернігівській області від 11.04.2023)

Однак, позивач не обґрунтував належним причин неподання вказаних доказів суду першої інстанції, враховуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог і позивачем подавалась відповідь на відзив, проте до неї позивач не додав вказаних доказів.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надані позивачем нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу, умови в розгляді конкретної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОСКО." та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ" укладено договір про відшкодування витрат №1/01/18 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, починаючи з 01.01.2018, ТОВ "БОСКО." відшкодовує витрати ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" на комунальні послуги (електропостачання) об`єктів, що належать ТОВ "БОСКО." і отримує ці послуги через технологічні електричні мережі, які знаходяться у спільному використанні.

Згідно із п. 2 договору облік спожитої електроенергії здійснюється за показаннями лічильників: LZQJ-XC №4541781; CA ЗУ-И687 №315226; СР ЗУ-И671 №135342; СА ЗУ-И687 №712417; СР ЗУ-И671 №137099.

Зняття показань лічильників проводиться представником ТОВ "БОСКО." разом із представником ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" (п. 3 договору).

Згідно п.4 договору ТОВ "БОСКО." відшкодовує витрати на забезпечення електроенергією своїх об`єктів на підставі виставлених ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" рахунків у термін трьох банківських днів з дня надання такого рахунку.

Відповідно до п. 5 договору за несвоєчасне відшкодування витрат згідно умов даного договору ТОВ "БОСКО." сплачує ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, вказаної у відповідному рахунку, за кожен день затримки в оплаті.

У п.7 договору сторони погодили, що ТОВ "БОСКО." зобов`язується щомісяця до 5 числа місяця, що передує розрахунковому, подавати ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" в письмовій формі Заявку на обсяги споживання електричної енергії в розрахунковому місяці. У разі якщо ТОВ "БОСКО." не надало щомісячну заявку на черговий місяць поставки у встановлений термін, обсяг заявленої електроенергії визначається у відповідності з фактичним обсягом споживання попереднього місяця.

За умовами п. 8 договору ТОВ "БОСКО." зобов`язується погоджувати з ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" збільшення обсягу купованої електроенергії у місяці поставки не пізніше 10 числа (включно) розрахункового місяця. Збільшення обсягу придбаної електроенергії допускається лише при дотриманні наступних умов:

- ТОВ "БОСКО." не пізніше 10 числа (включно) розрахункового місяця надало ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" у письмовій формі відкориговану Заявку на обсяг споживання електричної енергії у розрахунковому місяці;

- ТОВ "БОСКО." не пізніше 10 числа (включно) розрахункового місяця оплатило ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" грошові кошти у сумі, що становить 100% вартості електроенергії, визначеної на підставі обсягу, зазначеного у відкоригованій Заявці на збільшення обсягу купованої електроенергії.

Відповідно до п.10 договору у редакції додаткової угоди №2 від 18.04.2019 до договору компенсація витрат ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" за послуги постачання електроенергії здійснюється щомісяця у розмірі 50% від заявленої ТОВ "БОСКО." кількості кВт до 20 числа місяця, що передує розрахунковому, 50% від заявленої ТОВ "БОСКО." кількості кВт до 5 числа розрахункового місяця, згідно виставлених ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" рахунків. Фактичний розмір компенсації витрат за комунальні послуги визначається ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" відповідно до показників лічильників.

Договір діє з 01.01.2018 до 31.12.2018 включно і вважається пролонгованим на наступний рік, якщо жодною із сторін за один місяць до закінчення строку дії даного договору не буде письмово заявлено про його припинення або зміну умов (п. 11, 12 договору).

Додатковою угодою №3 від 01.04.2020 до договору сторони внесли зміни до п. 2 договору, виклавши його у такій редакції: "облік спожитої електроенергії здійснюється за показаннями лічильників: №2538,№3466, №0310149".

Додатковою угодою №4 від 31.05.2022 до договору сторони домовились розірвати договір та припинити його дію з 01.06.2022, внесли дані показників лічильника на дату розірвання договору, тобто станом на 01.06.2022, а саме:

- лічильник №2538: актив 2050,59кВт., реактив 816,77 кВт., генерація 1,56кВт.;

- лічильник №3466: актив 796,38кВт; реактив 433,66 кВт; генерація 38,46кВт.;

- лічильник №0310149: актив 8,76 кВт; реактив 3,37 кВт; генерація 4,36кВт.

Сторонами підписані акти надання послуг щодо компенсації комунальних послуг (а.с. 24-28), а саме: №107 від 31.01.2022 (на підставі рахунку №1899 від 14.12.2021) на суму 362489,52 грн.; №258 від 28.02.2022 (на підставі рахунку №73 від 14.01.2022) на суму 281583,22 грн.; №478 від 31.03.2022 (на підставі рахунку №228 від 14.02.2022) на суму 24993,83 грн.; №292 від 30.04.2022 (на підставі рахунку №518 від 30.04.2022) на суму 153395,68 грн.; №496 від 31.05.2022 (на підставі рахунку №526 від 31.05.2022) на суму 113278,55 грн.

Акти підписано з боку виконавця (позивача) - генеральним директором Олефіренко С.Є. та скріплено печаткою підприємства, з боку замовника (відповідача) - підпис (без зазначення прізвища, імені та по-батькові, відсутня посада особи, яка підписала акти) та скріплено печаткою підприємства.

На підставі вказаних актів ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" виставило ТОВ "БОСКО." рахунки на оплату компенсації комунальних послуг: №1899 від 14.12.2021 на суму 415166,04 грн. (компенсація комунальних послуг за січень), №73 від 14.01.2022 на суму 311886,86 грн. (компенсація комунальних послуг за лютий), №228 від 14.02.2022 на суму 273838,82 грн. (компенсація комунальних послуг за березень), №518 від 30.04.2022 на суму 127829,73 грн. (компенсація комунальних послуг), №526 від 31.05.2022 на суму 113278,55 грн. (компенсація комунальних послуг).

Позивач вказує, що відповідач в обумовлений договором строк частково розрахувався за вказаними рахунками, станом на 31.10.2022 заборгованість склала 882702,06 грн., а саме: за грудень на суму 309450,78 грн., за січень на суму 281583,22 грн., за лютий на суму 24993,83 грн., за квітень на суму 153395,68 грн., за травень на суму 113278,55 грн.

07.10.2022 позивач направив відповідачу претензію щодо сплати заборгованості №155 від 05.10.2022, у якій просив оплатити заборгованість у сумі 882702,06 грн. Претензія отримана відповідачем 10.10.2022, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишена без відповіді та виконання.

Також позивачем був складений акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2022 - 28.10.2022, відповідно до якого заборгованість відповідача за договором станом на 28.10.2022 становила 882702,06 грн. У акті включена заборгованість відповідно до актів надання послуг з урахуванням проведених відповідачем оплат. Вказаний акт не підписаний відповідачем.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 882 702,06 грн основного боргу, 143089,46 грн пені, 17935,21 грн 3% річних та 152039,24 грн інфляційних втрат коштів, які нараховані по кожному акту окремо, згідно доданого до позову розрахунку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву щодо позовних вимог заперечував, вказавши, що сума основного боргу не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

За результатами розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено ні обсягу, ні ціни електричної енергії, витрати позивача з оплати якої відповідач має відшкодувати, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №1/01/18 про відшкодування витрат від 01.01.2018 .

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу з відшкодування витрат позивача з електропостачання об`єктів відповідача, а також застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог, а позивач, у даному випадку, повинен довести, що він ніс витрати з оплати електричної енергії, частину з яких, за умовами договору, має відшкодувати відповідач.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі входить як факт понесення позивачем відповідних витрат з оплати електричної енергії (сплата коштів енергопостачальнику), так і доведення обсягів електричної енергії, вартість якої має компенсувати відповідач.

Спірні правовідносини сторін, крім загальних норм Цивільного і Господарського кодексу України, були врегульовані спеціальним Законом України "Про ринок електричної енергії".

Так, статтею 49 "Розподіл електричної енергії електричними мережами основних споживачів" вказаного Закону визначено, що для цілей цієї статті основним споживачем вважається споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи розподілу, електричні мережі якого використовуються для розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу.

Відносини між основним споживачем та користувачами, що живляться від його мереж, та оператором системи розподілу та/або оператором системи передачі регулюються кодексом систем розподілу, кодексом системи передачі, правилами роздрібного ринку та договорами, укладеними на їх основі.

Основний споживач зобов`язаний укласти з оператором системи розподілу, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж за типовою формою, затвердженою Регулятором.

Вартість послуг за цим договором визначається за затвердженою Регулятором методикою.

Вартість оплачених оператором системи розподілу послуг за договором про спільне використання електричних мереж включається до тарифу на розподіл відповідного оператора системи розподілу.

Згідно пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу I Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою; основний споживач - споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи, електричні мережі якого використовуються оператором системи для транспортування електричної енергії іншим споживачам та/або для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Згідно п. 2.1.4 розділу ІІ ПРРЕЕ транспортування обсягів електричної енергії, які надійшли до власника електричних мереж та його субспоживачів, оплачується за тарифом оператора системи, з яким у власника мереж укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж, власником та його субспоживачами відповідно.

У пункті 2.1.14 ПРРЕЕ встановлено, що у разі укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших учасників роздрібного ринку (субспоживачів або операторів системи), додатками до нього визначаються такі умови:

1) відомості про приєднані електроустановки інших учасників та їх власників та паспорти точок розподілу/передачі цих учасників роздрібного ринку;

2) обсяги транспортування електричної енергії в електричні мережі інших учасників роздрібного ринку;

3) порядок припинення, обмеження електропостачання субспоживачів у передбачених цими Правилами випадках;

4) порядок розрахунку витрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов`язаних із транспортуванням електричної енергії в електроустановки інших учасників роздрібного ринку;

5) порядок розрахунку та складання балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача).

Згідно пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, у тому числі, у разі приєднання нових субспоживачів до власних технологічних електричних мереж у межах дозволеної (договірної) потужності повідомити про це оператора системи та електропостачальника та ініціювати коригування дозволеної (договірної) потужності (зменшення дозволеної (договірної) потужності на величину дозволеної (договірної) потужності нових субспоживачів).

Згідно пункту 5.5.14 глави 5.5 розділу V непобутовий споживач, крім обов`язків та відповідальності, визначених пунктами 5.5.5 - 5.5.12 цієї глави, зобов`язаний, у тому числі, у разі приєднання нових субспоживачів до власних технологічних електричних мереж у межах дозволеної (договірної) потужності повідомити про це оператора системи та електропостачальника та в порядку, встановленому Кодексом систем розподілу та Кодексом системи передачі, ініціювати коригування дозволеної (договірної) потужності (зменшення дозволеної (договірної) потужності на величину приєднаної потужності нових субспоживачів).

Так, зі змісту Договору №1/01/18 про відшкодування витрат від 01.01.2018 вбачається, що позивач є основним споживачем, в розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії", а відповідач є субспоживачем, однак матеріали справи не містять доказів виконання позивачем положень Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Згідно пункту 1.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311, лічильник електричної енергії (лічильник) - ЗВТ, що здійснює вимірювання та реєстрацію кількості електричної енергії та, опціонально, величини електричної потужності, параметрів якості електричної енергії та безперервності її розподілу, інших фізичних параметрів електричної енергії в точці вимірювання;

Пунктом 3 договору сторони передбачили, що зняття показань лічильників проводиться представником ТОВ "БОСКО." (відповідача) разом із представником ТОВ "МОНОФІЛАМЕНТ" (позивача), тобто здійснюється виключно спільне зняття сторонами у справі показників лічильників.

До матеріалів справи позивачем надано Акти надання послуг щодо компенсації комунальних послуг за період січня-травня 2022 року, які, як вірно встановив суд першої інстанції, з боку позивача підписані генеральним директором Олефіренком С.Є., про що зазначено у вступних частинах усіх актів та у реквізитах підписів сторін, а з боку замовника - ТОВ "БОСКО.", акти підписані невідомою особою без зазначення її прізвища, імені та по-батькові, а також посади.

Таким чином, є вірний висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави розцінювати наявність підписів фізичних осіб на Актах надання послуг щодо компенсації комунальних послуг як спільне зняття показів лічильників сторонами або узгодження ними вартості комунальних послуг.

Додатковою угодою №4 від 31.05.2022 до договору сторони домовились розірвати договір та припинити його дію з 01.06.2022 та внесено дані показників лічильника на дату розірвання договору, тобто станом на 01.06.2022, а саме: лічильник №2538: актив 2050,59кВт., реактив 816,77 кВт., генерація 1,56кВт.; лічильник №3466: актив 796,38кВт; реактив 433,66 кВт; генерація 38,46кВт.; лічильник №0310149: актив 8,76 кВт; реактив 3,37 кВт; генерація 4,36кВт, однак у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження фактичних показів лічильника (-ів), місця їх розташування, докази використання електроенергії відповідачем саме на суму, зазначену позивачем у справі.

У наданих позивачем рахунках на оплату за комунальні послуги за період з січня по травень 2022 року також не зазначено будь-яких даних не щодо показів лічильника, ні щодо вартості електричної енергії, яку відповідач має відшкодувати.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять жодних обґрунтувань і доказів щодо порядку визначення вказаних сум компенсації і позивачем, позивач не надав доказів спільного зняття показів лічильників сторонами відповідно до умов договору, а також не підтвердив документально фактичних показів лічильника (-ів), місця їх розташування, доказів використання електроенергії відповідачем саме на суму, зазначену позивачем у позові, та, відповідно, не довів виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати компенсації послуг з електропостачання за спірний період у заявленій сумі, тому позовні вимоги про стягнення 882 702,06 грн основного боргу не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення 143089,46 грн пені, 17935,21 грн 3% річних та 152039,24 грн інфляційних втрат коштів є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, у задоволенні якої відмовлено судом, а тому також не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Також апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у позові з підстав недоведеності позовних вимог не позбавляє позивача права повторного звернення з позовом до суду із наданням додаткових доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОФІЛАМЕНТ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 березня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.09.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук