УХВАЛА

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/7964/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Свіденко С.К., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, ідентифікаційний код: 00135390)

про стягнення 2 708, 93 грн,

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися

від відповідача: Михалевич М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення частини чистого прибутку за 2021-й рік та нарахувань на неотриманні суми в розмірі 2 708, 93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", як емітент не виплатив ОСОБА_1 як депоненту рахунок, якого відкритий в цінних паперах № НОМЕР_2 дивіденди пропорційно розміру його акцій, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2 708, 93 грн, з яких: 2 389, 88 грн - дивіденди, 54, 00 грн - 3% річних та 265, 05 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.06.2023.

19.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання 21.06.2023 в режимі відеоконференції.

19.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

20.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що лише загальні збори товариства мають право визначати розмір відрахувань на користь акціонерів на підставі прийнятого відповідного рішення, а тому самостійне визначення як акціонером, так і судом розміру виплат на користь акціонерів без наявного відповідного рішення загальних зборів товариства виходить за межі компетенції та суду. Для здійснення виплати на користь акціонерів за результатами діяльності відповідача у 2021 році, загальні збори товариства мають прийняти відповідне рішення в якому буде чітко вказано, що за наслідками розподілу прибутку товариства загальними зборами прийнято рішення про спрямування конкретно зазначеної суми саме для виплати акціонерам. Для здійснення таких виплат саме товариством має бути встановлено їх строк та порядок виплати у відповідності до послідовності передбаченої законодавством. Крім того, відповідач вказує, що ЗУ "Про державний бюджет України на 2022 рік" не місить положень, про те, що підтвердженням наявного права на отримання виплат за результатами діяльності Товариства за 2021 рік, є наявність в особи корпоративних прав саме станом на 01 липня відповідного періоду, про що зазначає позивач, втім, не наводить нормативних обґрунтувань на підтвердження своєї позиції. Розмір частини чистого прибутку (дивідендів), що сплачується ПАТ "Укрнафта" до державного бюджету визначається не за результатами рішення загальних зборів товариства, а шляхом подання обов`язкової звітності в силу вимог податкового законодавства. Іншими словами, необхідність сплати ПАТ "Укрнафта" до бюджету частини чистого прибутку (дивідендів) є безумовною, не залежить від рішення загальних зборів, трансформується та виникає із обов`язку встановленого ПК України. АТ НАК "Нафтогаз" як акціонер ПАТ "Укрнафта" не отримував за результатами 2021 ні дивідендів, ні частини чистого прибутку, а тому безпідставними є твердження позивача щодо порушення принципу рівності прав учасників ПАТ "Укрнафта" при перерахуванні до державного бюджету відповідних сум частини чистого прибутку (дивідендів), як податкового зобов`язання встановленого податковим законодавством.

21.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли доповнення позивача до клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 21.06.2023 оголошено перерву до 05.07.2023.

27.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

04.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2032 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2023 судове зсідання відкладено на 13.09.2023.

05.09.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

11.09.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

У судове засідання 13.09.2023 представник позивача не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про місце, дату час засідання повідомлявся належним чином.

У зв`язку з чим, суд з`ясовував відношення представника відповідача щодо залишення позову без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача.

Представник відповідача не заперечував щодо залишення позову без розгляду.

Так, суд зазначає, що ухвала суду від 30.08.2023 була направлена на адресу позивача - АДРЕСА_1 .

Згідно наявного в матеріалах справи Трекінгу поштових відправлень, штрихкодовий ідентифікатор 390, означене відправлення 06.09.2023 не було вручено під час доставки: інші причини.

Водночас, суд вказує, що від позивача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, або ж її розгляд за відсутності уповноваженого представника.

Крім того, клопотань від позивача про зміну адреси та направлення поштової кореспонденції на іншу адресу, аніж зазначена у позовній заяві, до суду також не надходило.

Отже, суд вказує, що позивач був повідомлений про судове засідання належним чином.

Більш того, суд вказує, що у судове засідання 30.08.2023 позивач також не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся під розписку в приміщенні суду.

Приписами статті 2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 7 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Суд звертає увагу, що приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, на переконання суду, означені дії позивача, а точніше його бездіяльність свідчать про неактуальність даного спору для нього та небажання здійснити розгляд справи у розумні строки.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, абопозивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, з огляду на викладене вище, зважаючи на належне повідомлення позивача про місце, дату та час судового засідання, враховуючи його неодноразову неявку в засідання, зокрема, 30.08.2023 безпосередньо 13.09.2023, неповідомлення ним про причини неявки в дані судові засідання, суд дійшов висновку залишити позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 2 708, 93 грн, без розгляду на підстав п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд вказує, що аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд. Зокрема, за висновками викладеними у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2018 у справі № 910/14047/17 встановлено, що суд відхиляє аргументи позивача про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, з огляду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що представник позивача у підготовче засідання 23.04.2018 не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не подавав.

Враховуючи зазначені обставини суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно, на підставі частини 4 статті 202, пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, залишив позов Фізичної особи-підприємця Захарової Ангеліни Вікторівни без розгляду".

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України носить імперативний характер, а положення ст. 226 Господарського процесуального кодексу України не ставлять в залежність від можливості вирішити спір по суті право суду залишити позов без розгляду з підстав неявки представника позивача в судове засідання та/або неподання витребуваних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Відтак, враховуючи повторне неприбуття позивача у судове засідання, суд не вбачається підстав для повернення позивачу сплаченого при поданні позову судового збору.

Керуючись, ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 та 234 Господарського процесуального кодексу України, п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, ідентифікаційний код: 00135390) про стягнення 2 708, 93 грн - залишити без розгляду.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 13.09.2023.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАРАНОВ