РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2023Справа № 910/6306/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн", м. Вінниця

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд", м. Київ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс", Черкаська область, м. Канів

про визнання недійсним договору, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Давидюк І.А. (адвокат за ордером серії АВ№1071455 від 11.04.2023 року);

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: Багрій І.О. (адвокат за ордером серії АІ№1336552 від 31.05.2023 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.04.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн" (позивач) подано до Господарського суду міста Києва позовну заяву про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги №08122021/1 від 08.12.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс".

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/6306/22 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Разом з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- заборони ТОВ "Форест Транс Сервіс" вчиняти дії, спрямовані на зарахування (отримання) коштів, в тому числі при примусовому стягненні органами ДВС за наказами Господарського суду від 24.01.2023 року та від 30.03.2023 року по справі №902/612/22;

- заборони ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" вчиняти дії, спрямовані на зарахування (отримання) коштів, в тому числі при примусовому стягненні органами ДВС за наказами Господарського суду від 24.01.2023 року та від 30.03.2023 року по справі №902/612/22;

- заборони будь-яким іншим третім особам вчиняти дії, спрямовані на зарахування (отримання) коштів, в тому числі при примусовому стягненні органами ДВС за наказами Господарського суду від 24.01.2023 року та від 30.03.2023 року по справі №902/612/22;

- зупинення стягнення на підставі виконавчих документів, а саме наказів Господарського суду Вінницької області від 24.01.2023 року та від 30.03.2023 року по справі №902/6128/22.

Ухвалою від 25.04.2023 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн" про забезпечення позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.06.2023.

02.06.2023 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за позивачем рахувалась заборгованість перед відповідачем-1 за Договором про надання послуг №20190322/2 від 25.03.2019 року, строк оплати якої настав згідно п. 2.7. Договору, з огляду на реєстрації податкових накладних органами податкової служби за рішенням суду №640/12789/19. Відповідно, враховуючи, що строк оплати суми боргу настав, відповідач-1 мав законне право продати право вимоги відповідачу-2 за оспорюваним договором і стягнути з позивача існуючу заборгованість, про що зазначено в рішенні №902/612/22. При цьому, як зазначено відповідачем-2, судами надавалась оцінка доводам позивача про недійсність оспорюваного договору.

В підготовчому засіданні 13.06.2023 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 18.07.2023.

30.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що реєстрація податкових накладних зупинена органами державної податкової служби, у зв`язку з чим, на підставі умов Договору надання послуг, у позивача не виникло зобов`язання здійснити оплату у сумі, що дорівнює сумі ПДВ за відповідними актами наданих послуг, а тому, відповідно і у відповідача-1 не виникло право продавати відповідачу-2 право вимоги за оспорюваним правочином. Отже, як вказує позивач, первісний кредитор не виконав свій обов`язок передбачений п.2.4., 2.7. Договору, отже не отримав права на оплату сум ПДВ позивачем.

12.07.2023 до суду від відповідача-2 надійшли заперечення, в яких зазначено, що п. 2.7. Договору пов`язує виникнення обов`язку з оплати із конкретно визначеною подією - фактом реєстрації податкової накладної і про складання розрахунку коригування до податкової в договорі не йдеться. Отже за фактом реєстрації податкових накладних у позивача виникло грошове зобов`язання. Відповідачем-2 також зазначено, що правильність податкових накладних була предметом перевірки як органів ДФС так і адміністративного суду, і з урахуванням цих перевірок, податкові накладні були зареєстровані в реєстрі, що згідно норм ПК України, виключає їх помилковість та презюмує їх правомочність.

14.07.2023 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

18.07.2023 року позивачем подано до суду пояснення, в яких вказано, що оскільки позивач не був учасником у справі №640/12789/19, тому рішення в межах вказаної справи втрачає преюдиційність і обставини, які підлягають встановленню господарським судом при вирішенні спору в межах даної справи №910/6490/23 встановлюються заново на підставі доказів, поданих суду учасниками процесу.

Ухвалою від 18.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 22.08.2023 року.

15.08.2023 року відповідачем-2 подано до суду пояснення, в яких зазначено, що висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.07.2023 у справі №902/611/22 та від 20.07.2023 у справі №902/613/22 узгоджуються з висновками Верховного Суду щодо правозастосування, які викладені в ухвалі від 11.05.2023 року у справі №902/612/22, яка відповідає вимогам щодо преюдиційності відносно справи №910/6306/23.

Судове засідання від 22.08.2023 року не відбулось у зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога» в м. Києві, у зв`язку з чим ухвалою від 22.08.2023 року судове засідання призначено на 12.09.2023 року.

В судовому засіданні 12.09.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" (виконавець, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Несс Констракшн" (найменування змінено на ТОВ "Несс Дизайн") (замовник, позивач) укладено Договір про надання послуг №20190322/2 (надалі також - Договір надання послуг), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити вартість послуг виконавця в розмірі і в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.4. Договору надання послуг виконавець зобов`язується надати замовнику податкову накладну в електронній формі (розрахунок коригування до податкової накладної) у термін і порядку встановлених законодавством, чинним на момент виникнення податкових зобов`язань.

За змістом п. 2.5. Договору надання послуг сторони погодили, що у разі порушення виконавцем зобов`язань передбачених п. 2.4 цього Договору, що спричинить ризик нарахування або нарахування іншій стороні штрафу податковими органами згідно Податкового кодексу України за невиконання іншою Стороною своїх зобов`язань як платника податку, винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні штраф в наступному розмірі від суми ПДВ, яка зазначена в розрахунках коригувань:

- 10 відсотків у разі порушення терміну від 1 до 5 календарних днів;

- 20 відсотків у разі порушення терміну від 6 до 25 календарних днів;

- 30 відсотків у разі порушення терміну від 26 до 55 календарних днів;

- 40 відсотків у разі порушення терміну від 56 до 175 календарних днів;

- 50 відсотків у разі порушення терміну протягом 175 календарних днів і більше.

Замовник має право не здійснювати оплату виконавцю за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ, до подання Виконавцем на користь замовника податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої Виконавцем особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Замовник сплачує суму, що дорівнює податковому кредиту з ПДВ протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання виконавцем відповідних зобов`язань, передбачених Податковим кодексом України. Зазначений пункт застосовується незалежно від умов оплати, передбачених будь-якими Додатками до цього Договору і має перевагу перед будь-якими іншими умовами Додатків чи Специфікацій, які визначають умови оплати послуг (п. 2.7. Договору надання послуг).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 травня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо жодна із сторін письмово не заявить про намір розірвання цього Договору не пізніше ніж за 20 календарних днів до моменту закінчення строку його дії, то Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний період часу на аналогічних умовах (п. 9.2. Договору надання послуг).

Відповідно до Специфікації послуг від 25.03.2019 (Додаток №1 до Договору надання послуг) сторони погодили найменування та вартість за одиницю виміру таких послуг.

На виконання умов Договору надання послуг в травні 2019 року сторони підписали ряд Актів приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 11 402 713,29 грн, а саме:

- ВР-20190322/2-001 від 02.05.2019 на суму 2 280 848,35 грн (в т.ч. ПДВ 380 141,39 грн);

- ВР-20190322/2-002 від 07.05.2019 на суму 1 412 083,75 грн (в т.ч. ПДВ 235 347,29 грн);

- ВР-20190128/2-003 від 14.05.2019 на суму 2 430 139,8 грн (в т.ч. ПДВ 405 023,3 грн);

- ВР-20190322/2-004 від 21.05.2019 на суму 3 033 993,92 грн (в т.ч. ПДВ 505 665,65 грн);

- ВР-20190322/2-005 від 21.05.2019 на суму 1 091 997,72 грн (в т.ч. ПДВ 181 999,62 грн);

- ВР-20190322/2-006 від 28.05.2019 на суму 1 153 649,75 грн (в т.ч. ПДВ 192 274,96 грн).

За період з 22.03.2019 по 05.07.2022 ТОВ «Несс Дизайн» сплачено ТОВ «Будівельна фірма Трейдінвестбуд» суму основного боргу за вищевказаними Актами за винятком сум ПДВ (в загальному розмірі 1 900 452,21 грн).

На підставі актів приймання-передачі наданих послуг №№ ВР-20190322/2-001 від 02.05.2019, ВР-20190322/2-002 від 07.05.2019, ВР-20190128/2-003 від 14.05.2019, ВР-20190322/2-004 від 21.05.2019, ВР-20190322/2-005 від 21.05.2019, ВР-20190322/2-006 від 28.05.2019 та на виконання пункту 2.7 Договору надання послуг ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" було підготовлено та зареєстровано в Єдиному реєстрі наступні податкові накладні: ПН № 12 від 02.05.2019, ПН № 14 від 07.05.2019, ПН № 15 від 14.05.2019, ПН № 17 від 21.05.2019, ПН № 18 від 21.05.2019, ПН № 22 від 28.05.2019.

В подальшому, реєстрація таких податкових накладних була зупинена органами Державної податкової служби України, внаслідок чого ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" звернулося із відповідним позовом до суду.

За наслідками розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи №640/12789/19 постановою від 22.11.2019 року позовні вимоги ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" було задоволено та зобов`язано ДПС України зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні складені ТОВ «Будівельна фірма Трейдінвестбуд» днем їх направлення на реєстрацію, а саме податкові накладні № 1 від 26.03.2019, зареєструвати 04.04.2019; № 2 від 26.03.2019 зареєструвати 05.04.2019; № 3 від 26.03.2019 зареєструвати 08.04.2019; № 4 від 26.03.2019 зареєструвати 09.04.2019; № 5 від 26.03.2019 зареєструвати 11.04.2019; № 6 від 26.03.2019 зареєструвати 03.06.2019; № 7 від 02.04.2019 зареєструвати 15.05.2019; № 8 від 09.04.2019 зареєструвати 15.05.2019; №9 від 16.04.2019 зареєструвати 15.05.2019; № 10 від 23.04.2019 зареєструвати 15.05.2019; № 11 від 02.05.2019 зареєструвати 03.06.2019; № 18 від 02.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 12 від 02.05.2019 зареєструвати 23.05.2019; № 14 від 07.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 17 від 21.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 15 від 14.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 13 від 07.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 16 від 14.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 20 від 21.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 21 від 21.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 23 від 28.05.2019 зареєструвати 07.06.2019; № 22 від 28.05.2019 зареєструвати 07.06.2019.

Фактична реєстрація податкових накладних за рішенням суду, окрім ПН №15 від 14.05.2019, відбулася 10.11.2021, що підтверджується даними електронного кабінету платника податків ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та такий факт позивачем не заперечується.

В подальшому, 08.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Транс Сервіс» (новий кредитор, відповідач-2) було укладено Договір відступлення права вимоги №08122021/1 (надалі - Договір, спірний правочин), за умовами п. 1.1. якого відповідачем-1 відступлено відповідачу-2, а відповідачем-2 набуто право вимоги належне відповідачу-1 за Договором про надання послуг №20190322/2 від 25.03.2019 року (основний договір).

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що відповідачем-2 одержано право замість відповідача-1 вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю Несс Дизайн" (боржник) належного виконання зобов`язань за основним договором у сумі 1 900 452,21 грн з ПДВ.

Право вимоги відповідача-1 до позивача на суму 1 900 452,21 грн за основним договором підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31 березня 2021 року та наступними актами прийому-передачі виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього Договору і передаються відповідачем-1 відповідачу-2 разом з іншими документами в момент підписання сторонами цього Договору:

- ВР-20190322/2-001 від 02.05.2019 на суму 2 280 848,35 грн;

- ВР-20190322/2-002 від 07.05.2019 на суму 1 412 083,75 грн;

- ВР-20190128/2-003 від 14.05.2019 на суму 2 430 139,8 грн;

- ВР-20190322/2-004 від 21.05.2019 на суму 3 033 993,92 грн;

- ВР-20190322/2-005 від 21.05.2019 на суму 1 091 997,72 грн;

- ВР-20190322/2-006 від 28.05.2019 на суму 1 153 649,75 грн (п. 1.3. спірного правочину).

У зв`язку з відступленням права вимоги, ТОВ "Форест Транс Сервіс" звернулося із позовом до Господарського суду Вінницької області про стягнення з ТОВ "Несс Дизайн" 1 883 651,37 грн заборгованості, з яких: 1 495 428,91 грн - основного боргу (грошового зобов`язання зі сплати ПДВ за зареєстрованими податковими накладними), а також 142 164,9 грн пені; 217 787,81 грн - інфляційних втрат та 28 269,75 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання відповідного зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 року, залишеним без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 року №902/612/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс" задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Несс Дизайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс" 1 495 428,91 грн - основного боргу; 142 164,9 грн пені; 217 787,81 грн - інфляційних втрат; 28 269,75 грн - 3% річних та 28 254,77 грн - витрат на сплату судового збору.

Звертаючись до суду в межах даної справи №910/6306/23 про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги №08122021/1 від 08.12.2021 року позивач зазначає, що оскільки реєстрація за податковою накладною №15 від 14.05.2019 року (сума ПДВ 405 023,30 грн) досі не здійснена, відповідач-1 не мав права вимоги до позивача про стягнення цих коштів, а відповідно і не мав права передавати його за спірним правочином відповідачу-2. Позивач звертав увагу суду на те, що оскільки податкові накладні були оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, то вони не дозволяють позивачу як платнику податків ідентифікувати такі операції станом на дату їх реєстрації за рішенням суду.

Також, позивач вказує в позовній заяві, що на підставі неналежної реєстрації відповідачем-1 податкових накладних, позивач скористався правом, передбаченим п. 2.7. Договору про надання послуг, не здійснювати оплату виконавцю за надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ.

Отже, на думку позивача, на дату укладення спірного правочину, так і на дату подання даного позову, у позивача відсутні грошові зобов`язання перед відповідачем-1, а відповідно і перед відповідачем-2.

Відповідач-2 заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що за позивачем рахувалась заборгованість перед відповідачем-1 за Договором про надання послуг №20190322/2 від 25.03.2019 року, строк оплати якої настав згідно п. 2.7. Договору, з огляду на реєстрації податкових накладних органами податкової служби за рішенням суду №640/12789/19. Відповідно, враховуючи, що строк оплати суми боргу настав, відповідач-1 мав законне право продати право вимоги відповідачу-2 за оспорюваним договором і стягнути з позивача існуючу заборгованість, про що зазначено в рішенні №902/612/22.

Оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 вказаної статті вказує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Аналогічна правова позиція закріплена в частинах 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до яких зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 5 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Як встановлено наявними в матеріалах справи доказами, позивачем за спірним правочином, а саме за п. 1.3., відповідачем-1 передано відповідачу-2 право вимоги до позивача за зобов`язанням останнього про сплату суми в розмірі 1 900 452,21 грн за Договором надання послуг №20190322/2 від 25.03.2019 року, яке виникло на підставі акту звірки взаєморозрахунків станом на 31 березня 2021 року та актів прийому-передачі виконаних робіт: ВР-20190322/2-001 від 02.05.2019 на суму 2 280 848,35 грн; ВР-20190322/2-002 від 07.05.2019 на суму 1 412 083,75 грн; ВР-20190128/2-003 від 14.05.2019 на суму 2 430 139,8 грн; ВР-20190322/2-004 від 21.05.2019 на суму 3 033 993,92 грн; ВР-20190322/2-005 від 21.05.2019 на суму 1 091 997,72 грн; ВР-20190322/2-006 від 28.05.2019 на суму 1 153 649,75 грн.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори.

Так, умовами укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору надання послуг, а саме п. 2.7., сторони передбачили, що позивач має право не здійснювати оплату відповідачу-1 за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ, до подання відповідачем-1 на користь позивача податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої відповідачем-1 особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач сплачує суму, що дорівнює податковому кредиту з ПДВ протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання відповідачем-1 відповідних зобов`язань, передбачених Податковим кодексом України. Зазначений пункт застосовується незалежно від умов оплати, передбачених будь-якими Додатками до цього Договору і має перевагу перед будь-якими іншими умовами Додатків чи Специфікацій, які визначають умови оплати послуг.

Таким чином, сторонами в Договорі передбачено порядок виникнення у позивача зобов`язання з оплати сум податкового кредиту з ПДВ за надані послуги, а саме, що такий обов`язок виникає протягом 5-ти банківських днів після здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі.

Як досліджувалось, в межах справи №902/612/22, Господарським судом Вінницької області, що зазначено в рішенні від 21.12.2022 року, підтвердженим є факт реєстрації в ЄРПН податкових накладних ПН №12 від 02.05.2019, ПН №14 від 07.05.2019, ПН №17 від 21.05.2019, ПН №18 від 21.05.2019, ПН №22 від 28.05.2019 на загальну суму 1 495 428,91 грн податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

При цьому, факт реєстрації податкової накладної №15 від 14.05.2019 року (сума ПДВ 405 023,30 грн), станом на момент розгляду даної справи, не підтверджений, що не заперечено жодною із сторін та підтверджується поясненнями сторін поданими до матеріалів справи та викладом зазначених обставин в своїх поясненнях у судовому засіданні 12.09.2023 року.

Таким чином, станом на момент укладення спірного правочину (08.12.2021 року) відповідачем-1 передано відповідачу-2 право вимоги за зобов`язаннями позивача, зокрема на суму ПДВ в розмірі 405 023,30 грн, яке відповідно до п. 2.7. Договору надання послуг не настало, з огляду на відсутність підтвердженої обставини реєстрації податкової накладної №15 від 14.05.2019 року на вказану суму, враховуючи що вказаним пунктом Договору надання послуг сторони визначили, що цей пункт застосовується незалежно від умов оплати, передбачених будь-якими Додатками до цього Договору і має перевагу перед будь-якими іншими умовами Додатків чи Специфікацій, які визначають умови оплати послуг.

При цьому посилання відповідача-2 на те, що рішення Господарського суду Вінницької області надано оцінку правомірності спірного правочину спростовуються змістом вказаного рішення від 21.12.2022 року №902/612/22, оскільки у вказану рішенні зазначено, що суд не погоджується з твердженнями відповідача про неможливість відступлення права вимоги новому кредитору та нікчемність відповідного договору, позаяк зобов`язання є нерозривно пов`язаним з особою первинного кредитора.

Так, за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду, однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З`ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Однак, інший спір, крім даного, про нікчемність спірного правочину, відсутній, як і рішення про встановлення такого.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статті 203 ЦК України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у цій справі є дійсне настання обставин виникнення зобов`язання з оплати вартості послуг задля можливості передачі права вимоги такої оплати третій особі.

Як встановлено вище, укладенням спірного правочину відповідачем-1 передано відповідачу-2 право вимоги за зобов`язаннями позивача, яке відповідно до п. 2.7. Договору надання послуг не настало.

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази у взаємному зв`язку з запереченнями проти позову, а також обставини укладення спірного правочину, суд дійшов висновку про те, що внаслідок укладення спірного правочину створено передумови для протиправної передачі права вимоги за зобов`язанням строк виконання якого не настав, а передача права вимоги за зобов`язанням на майбутнє спірним договором не передбачена.

Предметом доказування у будь-якій господарській справі є лише ті факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше матеріально-правове значення для вирішення господарської справи по суті і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, з урахуванням положень статей 203, 215 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги №08122021/1 від 08.12.2021 року.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, з огляду на задоволення позовних вимог, судовий збір позивача, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №08122021/1 від 08.12.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма Трейдінвестбуд» (ідентифікаційний код 42482418, адреса: 03039, м. Київ, просп. Науки, буд. 3, каб. 14) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Транс Сервіс» (ідентифікаційний код 44279874, адреса: 19001, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 271).

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма Трейдінвестбуд» (ідентифікаційний код 42482418, адреса: 03039, м. Київ, просп. Науки, буд. 3, каб. 14) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Транс Сервіс» (ідентифікаційний код 44279874, адреса: 19001, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 271) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Несс Дизайн» (ідентифікаційний код 41444303, адреса: м. Вінниця, вул. Енергетична, 5) суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривни 00 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 22.09.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ