ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

18 вересня 2023 року м. ХарківСправа № 922/2860/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Махлай Б.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Жегулін Ю.М., ордер серія ВІ № 1116780 від 13.12.2022 р.

першої третьої особи: не з`явився,

другої третьої особи: Кузьменко Ю.С., самопредставництво, розпорядження Національного Банку України від 12 лютого 2021 року № 421-ра,

першого відповідача: не з`явився,

другого відповідача: Котляр А.О. ордер серія ХВ № 000011 від 28.11.2018 р.;

третього відповідача: не з`явився,

четвертого відповідача: Котляр А.О., ордер серія ХВ № 000011 від 28.11.2018 р.;

п`ятого відповідача: не з`явився,

шостого відповідача: Феленко С.О., ордер серія ВВ № 1025738 від 03.10.2022 р.

сьомого відповідача: не з`явився,

восьмого відповідача: не з`явився,

дев`ятого відповідача: не з`явився,

десятого відповідача: не з`явився,

розглянувши клопотання представника відповідача Древаль І.В. (вх. № 12686 від 27 жовтня 2022 року) про призначення судово-економічної експертизи, у справі

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, місто Київ, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», місто Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота", м. Харків, Національний банк України, місто Київ,

до відповідачів: ФО ОСОБА_1 , м. Харків, ФО ОСОБА_2 , м. Харків, ФО ОСОБА_3 , м. Харків, ФО ОСОБА_4 , м. Харків, ФО ОСОБА_5 , м. Харків, ФО ОСОБА_6 , м. Харків, ФО ОСОБА_7 , м. Харків, ФО ОСОБА_8 , м. Харків, ФО ОСОБА_9 , м. Харків, ФО ОСОБА_8 , м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 618 682 051,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/2860/18 про стягнення солідарно з відповідачів заподіяної АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та його кредиторам шкоди у розмірі 618 682 051,50 грн. (з урахуванням заяви, в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 10937 від 30 вересня 2022 року), разом з додатковими поясненнями (вх. № 10938 від 30 вересня 2022 року)).

27 жовтня 2022 року до суду від представника відповідача Древаль І.В. надійшло клопотання (вх. № 12686 від 27 жовтня 2022 року) про призначення судово-економічної експертизи. 24 липня 2023 року до суду від позивача надійшли заперечення (вх. № 19253) на клопотання про призначення судово-економічної експертизи

Розглянувши означене клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

ВІДНОСНО ВИРІШЕННЯ КЛОПОТАННЯ ПО СУТІ.

Відповідно до п. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Відповідно до ст. 1 Закону України Про судову експертизу судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Тобто, експертиза призначається за сукупності декількох умов, а саме - для з`ясування обставин, що мають значення для справи; - необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Відповідно до п. 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 року № 53/5 (надалі Інструкція) основними видами експертизи є, зокрема, економічна.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що призначення судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Підсумовуючи, суд зазначає, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відтак, безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. При цьому, неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи. Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі. Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 дійшла висновку, що оскільки в банку, що ліквідується, єдиною особою, яка має повноваження і обов`язок діяти від імені та в інтересах банку, є уповноважена особа Фонду, то положення частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають мінімальні стандарти поведінки Фонду та уповноваженої особи Фонду і не обмежують повноважень щодо звернення до суду з позовами до власників істотної участі, контролерів, керівників банку, пов`язаних з банком осіб, а також до будь-яких інших осіб про відшкодування ними шкоди в повному обсязі. При цьому, позивач має довести неправомірність рішень та дій відповідачів або вчинення ними неправомірної бездіяльності, в чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату. Натомість, відповідачі, в межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків, повинні спростувати доводи та докази позивача, а також у свою чергу навести обставини та доводи, які свідчили б про відповідність їх діяльності інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності. Аналіз норм Закону України "Про банки і банківську діяльність", зокрема глави 7 цього Закону, дозволяє зробити висновок, що доказами виконання свого обов`язку вживати своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку можуть бути дані, які підтверджують обставини, що власники істотної участі, керівник, члени ради, члени виконавчого органу, посадові особи іншого органу управління вжили заходів для запобігання ризиковій діяльності; для недопущення в діяльності банку ознак, наявність яких є підставою для висновку НБУ про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, зокрема, через вплив на управління чи діяльність юридичної особи (у тому числі шляхом ухвалення рішень про винесення на розгляд загальних зборів учасників банку питання ризикової діяльності); відновлення платоспроможності банку; встановлення осіб, відповідальних за ризикову діяльність тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час ліквідації АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА встановлено недостатність майна банку для покриття вимог його кредиторів на суму 618 682 051,50 грн. (з урахуванням заяви позивача, в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 10937 від 30 вересня 2022 року) разом з додатковими поясненнями (вх. № 10938 від 30 вересня 2022 року)). Зокрема, на думку позивача, проведенням керівниками Банку ризикової діяльності по кредитуванню групи зв`язаних компаній призвело до відсутності у банку коштів для виконання своїх зобов`язань перед вкладниками і кредиторами, порушення нормативів адекватності капіталу, ліквідності, максимального розміру кредитного ризику, віднесення АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА до категорії неплатоспроможних та завдання шкоди банку (понесення втрат). Позивач вважає, що саме ігнорування пов`язаними особами банку ключових аспектів кредитного та інвестиційного ризику, а також виведення із забезпечення застави за кредитними договорам та/або її заміни на заставу, ліквідність якої є сумнівною (цінні папери), призвело до невиконання зобов`язань боржників за кредитними договорами та унеможливило задоволення вимог вкладників та інших кредиторів і спричинило збитки банку. При цьому, позивач наводить вичерпний перелік правочинів, які, на його думку, були укладені всупереч законодавству, без належного забезпечення або взагалі без забезпечення, а саме 17 (сімнадцять) позицій договорів, що укладені із ТОВ "Лємєтра ЛТД", ТОВ "Сайф-Ло", ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний Центр", ТОВ "Скіф-2011", ТОВ "Автоенергія 7", ТОВ "Союз ЛТД", ТОВ "Фірма "ЕКСПРЕСС", ТОВ "Бизнесцентр Технолоджи 2", ТОВ "АВАЛОР", ТОВ "Василиск", ТОВ "Акцептор", ТОВ "Комунікаційний Центр", ТОВ "НТЦ "Лізингстандарт", ТОВ "КСН "Тріанон", ТОВ "Бюро "Стандарти та якість", ТОВ "Харків Естейт Менеджмент".

Водночас, частина питань відповідача спрямована на з`ясування обставин, що не стосуються предмета позову, зокрема: - У якій сумі підтверджуються документально вимоги кредиторів АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА станом на дату подання позовної заяви про стягнення збитків?, - Якій сумі дорівнює оціночна (ринкова) вартість ліквідаційної маси АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА станом на дату подання позовної заяви про стягнення збитків?, - Чи підтверджується документально виявлення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації та/або процедури ліквідації укладання та виконання АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА нікчемних правочинів? Якщо так, то які саме правочини було визнано Фондом нікчемними, та на яку суму такі правочини здійснено?, - Які суми були сплачені АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА контрагентами за сумнівними правочинами?, - Яку суму коштів або вартості майна отримано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб від (повернення) майна (коштів) від здійснення заходів до витребування (повернення) майна (коштів) Банку, передбаченого за нікчемними договорам, на дату подання позову про стягнення збитків?, - тощо.

При цьому, для з`ясування цих та інших питань, відповідач прохає про витребування, зокрема: детального переліку вимог кредиторів; документи аналітичного бухгалтерського обліку АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА, які підтверджують наявність вимог кредиторів; детальний перелік включених до ліквідаційної маси АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА майнових активів (майно та майнові права), які належали Банку на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури, тощо.

Тобто, у сукупності, поставлені відповідачем питання та документи вказують на те, що відповідач фактично намагається доручити експертами проведення аналізу ВСІЄЇ діяльності Банку, в тому числі в межах ліквідаційної процедури. Однак, суд звертає увагу, що спір у справі розглядається саме в межах сформованих позовних вимог виходячи з предмета спору та його обґрунтування. Суд не може поставити на розгляд експертів питання, що виходять за межі позовних вимог, тобто дослідження (аналіз) ВСІЄЇ діяльності Банку, в тому числі в межах ліквідаційної процедури.

Отже, частина питань відповідача не може бути поставлена експерту, адже виходить за межі справи.

Також, суд зазначає, що інша частина питань фактично є правовими, а їх дослідження не вимагає спеціальних знань та віднесена до компетенції суду, зокрема: - Чи підтверджується документально наданий Фондом гарантування фізичних осіб розрахунок розміру шкоди (збитків), завданих АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА пов`язаними особами Банку?.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 86 ГПК України). При цьому, не можна перекладати тягар доказування певних обставин, якщо такий вбачається із закону. У постанові Верховного Суду по цій справі (№ 922/2860/18) було зазначено, що колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 та постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, саме відповідачі, а не позивач мали доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ними всіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди Банку, свою добросовісну і розумну поведінку як керівників Банку.

Суд, на стадії розгляду справи по суті в межах з`ясування обставин справи та дослідження доказів, має процесуальний обов`язок всебічно проаналізувати, дослідити та встановити всі докази, на які спираються учасники справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 зазначено, що за загальним правилом розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, якщо банку завдано шкоди окремими діями певної особи, наприклад, шляхом знищення чи пошкодження речі, відчуження майна банку безоплатно або за заниженими цінами та в інших подібних випадках, то розмір шкоди визначається залежно від безпосередніх наслідків таких дій шляхом оцінки вартості втраченої речі чи зниження її вартості внаслідок пошкодження, вартості безоплатно відчуженого майна, різниці між ринковою ціною та ціною відчуження тощо. Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди.

Окремо, суд звертає увагу, що клопотання відповідачів, зокрема, але не виключно, зводиться на тому, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25 липня 2022 року у справі № 922/2860/18 зазначив, що суди попередніх інстанцій у цій справі, стверджуючи про відсутність заданої шкоди, не дослідили доказів, наданих сторонами, і не встановили обставин, які мають істотне значення і входять до предмета доказування: 1) які суми були сплачені Банком контрагентам за сумнівними правочинами; 2) які суми були отримані Банком від контрагентів як виконання за договорами (погашення кредитів, виплата відсотків, інші виплати); 3) якою була балансова вартість активів, отриманих внаслідок сумнівних правочинів, на дату початку виведення Банку з ринку; якою була вартість цих активів, визначена незалежним оцінювачем; 4) які суми були фактично отримані Банком і включені до складу ліквідаційної маси внаслідок примусового виконання ухвалених судами рішень про стягнення коштів за сумнівними правочинами; 5) які суми були отримані Банком, у результаті продажу в ліквідаційній процедурі активів (прав вимоги), які були набуті Банком унаслідок укладення сумнівних правочинів; 6) який розмір збитків від кожного з сумнівних правочинів; 7) який розмір недостатності майна Банку для розрахунків з кредиторами.

ТОБТО, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25 липня 2022 року у справі № 922/2860/18 вказав на необхідність дослідження доказів, наданих сторонами, та встановлення обставин, які мають істотне значення і входять до предмета доказування, при цьому в Постанові відсутній висновок колегії суддів про те, що він може бути здійснений виключно за допомогою (в межах) експертизи через недостатність доказів у справі.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем не доведено наявність необхідності залучення спеціальних знань, а представлені питання не можуть бути поставлені на вирішення експерта, адже вони або виходять за межі предмета позову, або є правовими і їх дослідження віднесено до компетенції суду. У зв`язку з цим, у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити. Через це не підлягає задоволенню прохання відповідача про витребування доказів, як похідне від призначення експертизи.

Суд звертає увагу, що ним були проаналізовані всі питання, поставлені відповідачем в якості запропонованих для проведення експертизи, всі аргументи учасників справи, представлені як в письмовій так і усній формах під час судових засідань. З огляду на значний обсяг заявленого клопотання, матеріалів справи, суд не надає відповідь на всі аргументи відповідача щодо необхідності призначення експертизи, що відповідає практиці ЄСПЛ. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа Проніна проти України, рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись статтями 42, 98, 99, 182, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Древаль І.В. (вх. № 12686 від 27 жовтня 2022 року) про призначення судово-економічної експертизи - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано "20" вересня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.