ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/496/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванова І.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», м. Миколаїв - Сурикова І.А.

від Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради « Миколаївелектротранс», м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року, м. Миколаїв, суддя Олейняш Е.М., повний текст складено та підписано 22.06.2023 року

у справі №915/496/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», м. Миколаїв

до відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», м. Миколаїв

про стягнення коштів в сумі 873 236 грн. 48 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 91 097 грн. 39 коп., інфляційні втрати в сумі 782 139 грн. 09 коп., а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22 з Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» стягнуто безпідставно набуті кошти в сумі 2 743 444 грн. 50 коп., а також 3 % річних за несвоєчасне повернення коштів за період прострочки з 22.12.2021 по 21.01.2022.

Позивач зазначає, що грошові кошти за рішенням суду відповідач сплатив 02.03.2023.

У зв`язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів позивачем нараховано відповідачу в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних за період прострочки з 22.01.2022 по 01.03.2023 та інфляційні втрати за період прострочки з січня 2022 по лютий 2023 року, які заявлено до стягнення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія» задоволено.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія», 91 097 грн. 39 коп. 3% річних, 782 139 грн. 09 коп. інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 13 098 грн. 55 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22, яке виконано відповідачем в частині оплати на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444, 50 грн. згідно платіжного доручення № 388 від 02.03.2023 року. Відповідач порушив строки виконання свого грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки приписи вказаної норми застосовуються і до недоговірних (деліктних) зобов`язань, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі № 915/496/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи.

Зокрема, відповідач вважає, що суд першої інстанції неправомірно застосував положення ст.625 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли між суб`єктами господарювання. Вказує, що ст.27 Закону України «Про публічні закупівлі» не містить положень, які зобов`язують відповідача повертати сплачену ним суму забезпечення виконання договору про закупівлю у випадку визнання його переможцем торгів, який в подальшому відмовився підписати договір постачання електроенергії споживачу. Більш того, такі ж положення про неповернення суми забезпечення договору закупівлі містилися і в тендерній пропозиції і в проекті договору про постачання електроенергії.

Зазначає, що у нього були відсутні будь-які грошові зобов`язання перед позивачем, оскільки сума забезпечення надійшла йому у відповідності до положень законодавства про публічні закупівлі, які не містять вимог щодо повернення суми забезпечення виконання договору про закупівлю у разі його непідписання учасником, який став переможцем тендеру /спрощеної закупівлі.

Окрім того, вказує, що згідно ст.35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу ( самовідводу) якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Відповідач вважає такою іншою обставиною ухвалення цим суддею рішення від 21 листопада 2022 року по справі № 915/69/22 про повернення суми забезпечення виконання договору про закупівлю позивачу та стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Наведені обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення на користь відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.

07.08.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив (вх. №1959/23), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві позивач вказує, що судом першої інстанції дана повна та вірна оцінка аргументам учасників справи, правильно визначені джерела права, які застосовуються до спірних правовідносин, при цьому, відповідно до положень ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що ст.625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового забезпечення незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом, в тому числі і на кондикційні, які регулюються нормами ст.1212 Цивільного кодексу України.

Вказує, що суд першої інстанції в ході розгляду справи правильно встановив, що відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі №915/69/22, яке виконано відповідачем в частині оплати на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444,50 грн. згідно платіжного доручення №388 від 02.03.2023 року.

Отже, відповідач порушив строки виконання цього грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки приписи вказаної норми застосовується і до недоговірних (делікатних) зобов`язань.

Відтак, позивач вказує, що судом першої інстанції в повній мірі були вивчені обставини справи та надано належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, і тому суд зробив обґрунтований висновок, що предметом спору у даній справі є вимога про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат, нарахованих за період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання. Тому при розгляді даної справи, враховуючи природу заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, не міг та не підлягав застосуванню Закон України « Про публічні закупівлі», на який посилається відповідач в своїй апеляційній скарзі.

З приводу відводу судді, позивач зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції будь-яких клопотань щодо відводу судді від відповідача не надходило. Крім того, відповідно до ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України незгоди сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заперечення та доводи відзиву на апеляційну скаргу, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду, а також звіти про електронну відправку вказаної ухвали на офіційну електронну адресу сторін.

Крім того, до канцелярії Південно-західного апеляційного господарського суду від представника КП ММР « Миколаївелектротранс» Бузіна О.В. надійшла заява (вх. №1959/23), у якому останній зазначив про його належне повідомлення про дату судового засідання, відводів складу колегії не заявляв, та виклав клопотання, в якому просив розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року проводити без його участі. Дане клопотання судовою колегією було розглянуто та задоволено, тому вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» м. Миколаїв, не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія". Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія": 2 743 444 грн. 50 коп. - безпідставно набутих коштів, 6 990 грн. 15 коп. - 3 % річних, відшкодовано судовий збір.

На виконання даного рішення відповідачем проведено оплату на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444, 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 388 від 02.03.2023, в призначенні платежу якого зазначено "Повернення безпідставно набутих коштів згідно рішння Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/69/22 від 21.11.2022 без ПДВ".

17.03.2023 позивач направив на електронну адресу відповідача вимогу № 03/07-478 від 17.03.2023, в якій, керуючись ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, просив сплатити 3 % річних в сумі 91 097 грн. 39 коп., нараховані за період з 22.01.2022 по 01.03.2023 та інфляційні витрати в сумі 782 139 грн. 09 коп., нараховані за період з січня 2022 по лютий 2023 у семиденний строк від дня отримання цієї вимоги.

Факт направлення вимоги на електронну адресу відповідача підтверджується листом від 17.03.2023. Ця вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Предметом позову у справі №915/496/23 є наявність або відсутність підстав для стягнення з Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» на користь ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" вищевказаних 3% річних в сумі 91 097 грн. 39 коп. та інфляційних втрат в сумі 782 139 грн. 09 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, у даній справі судами встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 по справі № 915/69/22 було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія". Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на його користь: 2 743 444 грн. 50 коп. - безпідставно набутих коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, оскільки правова підстава, на якій було набуто грошові кошти, відпала, 6 990 грн. 15 коп. - 3 % річних, нарахованих за період прострочки виконання грошового зобов`язання з 22.12.2021 по 21.01.2022 та відшкодовано судовий збір.

На виконання судового рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 у справі № 915/69/22 відповідачем проведено оплату на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444, 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 388 від 02.03.2023, в призначенні платежу якого зазначено "Повернення безпідставно набутих коштів згідно ріш. Господарського суду Миколаїв. обл. по справі № 915/69/22 від 21.11.2022 без ПДВ".

17.03.2023 позивач направив на електронну адресу відповідача вимогу № 03/07-478 від 17.03.2023, в якій, керуючись ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, просив сплатити 3 % річних в сумі 91 097 грн. 39 коп., нараховані за період прострочки виконання ним грошового зобов`язання з 22.01.2022 по 01.03.2023 та інфляційні витрати в сумі 782 139 грн. 09 коп., нараховані за період з січня 2022 по лютий 2023, у семиденний строк від дня отримання цієї вимоги. Факт направлення вимоги на електронну адресу відповідача підтверджується листом від 17.03.2023.

З матеріалів господарської справи вбачається, що відповіді на цю вимогу не надходило, 3 % річних та інфляційні витрати відповідачем не сплачено, у зв`язку із чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулося до господарського суду із відповідним позовом про їх стягнення.

Переглянувши в апеляційному порядку оскаржуване рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача суми 91 097 грн. 39 коп. в якості 3% річних, нарахованих за період прострочки виконання ним грошового зобов`язання та 782 139 грн. 09 коп. інфляційних втрат, нарахованих за вищевказаний період прострочки, виходячи з наступного.

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про правильне застосування норм права, зазначивши, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 року було встановлено факт того, відповідач має грошове кондиційне зобов`язання перед позивачем, яке виконано відповідачем в частині оплати на користь позивача грошових коштів в сумі 2 743 444 грн. 50 коп. з прострочкою, що підтверджується платіжним дорученням №388 від 02.03.2023 року. Тому, враховуючи преюдиціальність наявності між сторонами правовідносин, що регулюються нормами глави 83 Цивільного кодексу України, порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання перед позивачем, що також встановлено цим рішенням суду, судова колегія відхиляє довід апелянта щодо відсутності у нього такого грошового зобов`язання.

В той же час, судова колегія наголошує, що фактичні обставини про наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання, встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.11.2022 у справі № 915/69/22, у даному разі мають для суду преюдиціальний характер.

При цьому, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акта, який вступив у законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням суду у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 438/723/17).

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у скаржника обов`язку перед позивачем сплачувати грошові кошти у вигляді кондиційного зобов`язання.

Також судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач виконав своє грошове зобов`язання перед позивачем тільки в березні 2023 року, тобто з прострочкою його виконання, на отриману ним вимогу в порядку ст.530 Цивільного кодексу України про сплату нарахованих позивачем інфляційних та 3% річних за період такої прострочки відповідь не надав, тому позивачем доведено суду належними доказами по справі факт прострочення відповідачем його грошового зобов`язання у наступний період після дати, яка була кінцевою в розрахунку 3% річних, що були стягнуті судом вищевказаним рішенням до дати здійснення ним грошових коштів позивачу.

Судом апеляційної інстанції перевірено надані позивачем та здійснені судом першої інстанції розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони є арифметично правильними та вірними, у зв`язку з чим висновок, викладений в рішенні місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є вірним та обґрунтованим.

Крім того, судова колегія відхиляє доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм ст.35 Господарського процесуального кодексу України з підстав того, що тим же складом суду ухвалювалось рішення від 21.11.2022 року по справі №915/69/22 про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів, з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 16.06.2023 року, клопотань щодо відводу судді по даній справі від відповідача не надходило, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження упередженості судді відповідачем суду апеляційної інстанції не надано. Таким чином, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не беруться апеляційним господарським судом до уваги, оскільки вони висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судами як першої, так і апеляційної інстанції, не впливають на правильність вирішення спору по суті, з огляду на що підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» м. Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно - західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2023 року у справі №915/496/23 - залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 21.09.2023 року.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська А.І. Ярош