ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Черкаси справа № 925/546/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: позивача Гурчака Р.В. (самопредставництво), відповідача Конопатського О.О. (адвоката за ордером), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод спеціального обладнання про стягнення 2 260 307,52 грн,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2023 року позивач - Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Завод спеціального обладнання 2 260 307,52 грн. штрафних санкцій за невиконання зобов`язань по договору №616-22 (ЦЗ) на закупівлю автомобільних паливозаправників АПЗ-10 від 18.10.2022 з яких: 2 194 101,09 грн. пеня та 66206,43 грн. 3% річні.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови вказаного Договору не здійснивши поставку товару позивачу.

Позивач зазначив, що згідно п.1.1 укладеного Договору, відповідач зобов`язався у 2022 році поставити позивачу товари на загальну суму 48 642 000,00 грн. і на виконання умов цього Договору 24.10.2022 позивач здійснив виплату попередньої оплати у розмірі 14 592 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2259 від 25.10.2022. Після чого, 07.12.2022 відповідач надіслав позивачу лист про продовження строку поставки товару до 19.02.2023 з подальшим автоматичним продовженням терміну дії договору на таку дату з відповідним підписанням додаткової угоди до договору, а у разі неможливості продовження термінів поставки відповідач просив розірвати вище вказаний Договір.

Позивач вказав, листом від 08.12.2022 він повідомив відповідачу про неможливість продовження строку поставки товару у зв`язку із закінченням бюджетного року, в якому просив відповідача повернути кошти попередньої оплати на відповідний рахунок.

Позивач зауважив, що за період з 12.12.2022 по 30.12.2022 відповідач повернув попередню оплату позивачем в розмірі 14 592 630,00 грн.

Як вважає позивач, за неналежне виконання умов п.5.1 та п.7.7 вказаного Договору відповідач має сплатити пеню та 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

06.06.2023 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав повністю вважаючи їх недоведеними, і такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства.

20.06.2023 позивач подав в до суду відповідь на відзив, в якій вважав твердження та доводи відповідача, викладені у відзиві на позов безпідставними та просив суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю.

26.06.2023 від відповідача надійшло до суду письмове заперечення на відповідь позивача, в якому відповідач виклав свою позицію щодо форми правочину про припинення зобов`язань за укладеним між сторонами договором та нарахованої позивачем пені.

Ухвалою суду від 11.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 05 вересня 2023 року.

05.09.2023 в судовому засіданні судом оголошувалась перерва до 11:30 год. 14 вересня 2023 р.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та просив суд у позові відмовити повністю вважаючи вимоги позивача безпідставними.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.10.2022 між позивачем та відповідачем був укладений договір на закупівлю автомобільних паливозаправників АПЗ-10 за № 616-22 (ЦЗ) (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач (постачальник) зобов`язався у 2022 році поставити позивачу (замовнику) товари, зазначені в Специфікації, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити ці товари.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: автопаливозаправник АПЗ-10 на базі шасі А8ТКА ІЇО9 4x4, код ДК 021:2015 - 34130000-7 «Мототранспортні вантажні засоби». Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації.

За умовами п.3.1. і п.3.2. Договору загальна сума Договору складала: 48 642 000,00 грн. (сорок вісім мільйонів шістсот сорок дві тисячі гривен 00 копійок), у т.ч. ПДВ 0%. Ціна на товар зазначається у специфікації (Додаток № 1) із врахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна Постачальника, підписана Сторонами.

Розділом 4 Договору сторони визначили порядок здійснення оплати.

Так, згідно п.4.6 Договору оплата мала здійснюватися у наступному порядку:

- попередня оплата у розмірі 30% від загальної вартості товару у сумі 14 592 600,00 гривень, у тому числі ПДВ - 0%, здійснюється на підставі рахунку-фактури на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання договору Сторонами на строк визначений п. 5.1 розділу 5 даного Договору (не пізніше - 12.12.2022);

- перерахування 70% від загальної вартості товарів у сумі 34 049 400.00 гривень, у тому числі ПДВ - 0%, Замовником здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання - передавання товару за фактично поставлений товар, якщо сума поставки перевищує суму попередньої оплати.

Згідно п.5.1. Договору строк (термін) поставки (передачі) товарів: Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору в термін не пізніше 20.11.2022. У разі продовження строку дії режиму військового стану - не пізніше 12.12.2022.

За умовами п. 6.3 цього Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановленні цим Договором.

П.7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч.2 ст.231 КГУ) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

25.10.2022 позивачем була здійснена попередня оплата за Договором в розмірі 14 592 600,00 грн.

30.11.2022 відповідач звернувся до позивача з листом № 30/11/2022-1 про продовження терміну (строку) поставки договору, в якому вказував на те, що у жовтні та листопаді 2022 року енергосистема та інфраструктура України зазнали масованих ракетних атак російських окупантів, в тому числі Черкаська область, де здійснювало свою господарську діяльність товариство, а нестабільні логістичні та технологічні умови унеможливлювали стабільно та вчасно здійснювати підприємству свою діяльність. У зв`язку з чим відповідач просив продовжити строк (термін) поставки (передачі) товару, зазначеного у Специфікації (додатку № 1) до Договору - до 19.02.2023 для подальшого автоматичного продовження терміну дії договору на таку дату з відповідним підписанням додаткової угоди до договору, а у разі неможливості продовження термінів поставки відповідач просив розірвати Договір та надати реквізити для повернення отриманої попередньої оплати.

08.12.2022 позивач направив відповідачу лист-відповідь про неможливість продовження строку поставки товару у зв`язку із закінченням бюджетного року та просив відповідача повернути кошти попередньої оплати на відповідний рахунок.

Відмовившись від продовження строку (терміну) поставки (передачі) товару до 19.02.2023, позивач погодився із пропозицією відповідача про припинення зобов`язань за Договором щодо поставки товарів відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору та розірвання Договору.

За умовами п.7.7 Договору постачальник у відповідності до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами з моменту отримання передоплати і до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також, у відповідності до ч.2 ст.265 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період та три процента річних від простроченої суми.

Повернення попередньої оплати відповідач за наданими позивачем реквізитами здійснював таким чином:

- 12.12.2022 на суму 6 201 885,00 грн. згідно платіжного доручення №2516

- 20.12.2022 на суму 4 012 965,00 грн. згідно платіжного доручення №2574.

- 26.12.2022 на суму 1 459 260,00 грн. згідно платіжного доручення №2586.

- 30.12.2022 на суму 2 918 520,00 грн. згідно платіжного доручення №3895.

Загальна сума повернутої попередньої оплати відповідачем позивачу становила 14 592 630,00 грн.

30.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду до вище вказаного Договору, яка була підписана після повернення відповідачем сум попередньої оплати.

Додатковою угодою № 1 до Договору сторони узгодили, що з моменту набрання чинності цією Додатковою зобов`язання Сторін, що виникли з Договору, припиняються окрім відповідного грошового зобов`язання Постачальника перед Замовником, передбаченого пунктом 4.6 розділу IV Договору.

Позивач, посилаючись на норми ч. 6 ст. 231 ГК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.7. Договору здійснив за період з 25.10.2022 по 29.12.2022 нарахування відповідачу пені на суму попередньої оплати, щодо якої не були поставлені товари в строк, визначений п. 5.1 Договору (не пізніше 12.12.2022) в сумі 2 194 101,09 грн. та 66 206,43 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений, у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно- телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

У той же час, відповідно до ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Сплата неустойки є одним з правових наслідків порушення зобов`язання, передбачених ст. 611 ЦК .

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином обов`язковою умовою для сплати пені, 3 % річних та інфляційних виплат є факт прострочення виконання зобов`язання.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

18.10.2022 сторони уклали договір на закупівлю автомобільних паливозаправників АПЗ-10 за № 616-22 (ЦЗ).

25.10.2022 позивачем була здійснена попередня оплата за Договором в розмірі 14 592 600,00 грн.

30.11.2022 відповідач звернувся до позивача про продовження терміну (строку) поставки договору, а у разі неможливості продовження термінів поставки відповідач просив розірвати Договір та надати реквізити для повернення отриманої попередньої оплати.

08.12.2022 позивач відповів про неможливість продовження строку поставки товару у зв`язку із закінченням бюджетного року та просив відповідача повернути кошти попередньої оплати на відповідний рахунок.

За період з 12.12.2022 по 30.12.2022 відповідач повернув попередню оплату позивачем в розмірі 14 592 630,00 грн.

Зокрема, 30.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду №1 до вище вказаного Договору, яка була підписана після повернення відповідачем сум попередньої оплати.

Отже,відмовившись від продовження строку (терміну) поставки (передачі) товару до 19.02.2023, позивач погодився із пропозицією відповідача про припинення зобов`язань за Договором щодо поставки товарів відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору та його розірвання.

Вказані обставини суд розцінює як згоду сторін щодо припинення зобов`язань за договором саме у письмовій формі, як це передбачено приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України.

30.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду до вище вказаного Договору на підставі якої дійшли згоди розірвати вищевказаний Договір.

Доводи позивача про те, що після того, як сторони 08.12.2022 дійшли згоди про припинення зобов`язань за договором, відповідач зобов`язаний був як повернути суму попередньої оплати за договором, так і продовжити виконання зобов`язань за договором, суд вважає помилковими, оскільки наявність першого зобов`язання виключає наявність другого зобов`язання.

В матеріалах справи міститься здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій, на підставі якого останній просив з відповідача стягнути загальний їх розмір в сумі 2 260 307,52 грн.

Розрахунок складався з наступного:

Штрафні санкції 1:

Основна сума заборгованості за період з 25.10.2022 по 11.12.2022 складає 14 592 600,00 грн.

Пеня: (подвійна облікова ставка НБУ з урахуванням індексу інфляції) за 48 днів складає 959 513,42 грн. + 205 011,44 грн. = 1 164 524,86 грн.

3 % річних складає 57 570,81 грн.

Штрафні санкції 2:

Основна сума заборгованості за період з 12.12.2022 по 19.12.2022 складає 8 390745,00 грн.

Пеня (подвійна облікова ставка НБУ з урахуванням індексу інфляції) за 8 днів складає 91 953,37 грн. + 58 735,22 грн. = 150 688,59 грн.

3 % річних складає 5 517,20 грн.

Штрафні санкції 3:

Основна сума заборгованості за період з 20.12.2022 по 25.12.2022 складає 4 377 780,00 грн.

Пеня (подвійна облікова ставка НБУ з урахуванням індексу інфляції) за 6 днів складає 35 981,75 грн. + 0,00 грн. = 35 981,75 грн.

3 % річних складає 2 158,91 грн.

Штрафні санкції 4:

Основна сума заборгованості за період з 26.12.2022 по 29.12.2022 складає 2 918 520,00 грн.

Пеня (подвійна облікова ставка НБУ з урахуванням індексу інфляції) за 4 днів складає 15 991,89 грн. + 0,00 грн. = 15 991,89 грн.

3 % річних складає 959,51 грн.

Штрафні санкції 5:

Нарахування пені у розмірі 0,1% на порушення строків постачання за період з 13.12.2022 по 29.12.2022 на суму 48 642 000,00 грн.

розрахунок: 48 642 000,00 х 0,1% х 17 = 826 914,00

Пеня 0,1% за 17 календарних днів складає 826 914,00 грн.

Суд, дослідивши поданий позивачем розрахунок, приходить до наступного.

У розрахунку викладені 5 позицій щодо стягнення пені, проте складові кожної позиції пені відмінні між собою. Разом з тим, з поданого розрахунку вбачається, що позивач здійснив подвійне нарахування пені за один і той самий період. Зокрема, за періоди пені 2, 3, 4 пропонується стягнути у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, а саме за період з 12.12.2022 по 29.12.2022.

Пеню (у 5 позиції) позивач просить стягнути у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення за період з 13.12.2022 по 29.12.2022, тобто за той самий період, що і пені у позиція - 2, 3, 4.

Суд зауважує, що гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Суд враховує положення ч. 2 ст.231 ГК України, яка визначає розмір штрафних санкцій у випадку якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. Тобто, у даному випадку законом визначений розмір штрафних санкцій щодо порушення зобов`язань, у яких є спеціальний суб`єкт - суб`єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки або якщо має місце порушення державного контракту чи виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Водночас, ч. 6 ст. 231 ГК України визначає порядок стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, а не їх розмір. Сам же розмір штрафних санкцій визначається або Законом або договором.

Однак, суд вважає, що подвійне стягнення пені за один і той самий період суперечить одному з основоположних принципів Конституції України щодо заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як зазначалося вище, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних застосовуються лише у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки договір № 616-22 (ЦЗ) на закупівлю автомобільних паливозаправників АПЗ-10 від 18.10.2022 до таких не належить, то підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вище викладене, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафних санкцій на підставі п. 7.2. і п.7.7. Договору.

За таких обставин, у позові необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 18.09.2023.

Суддя К.І.Довгань