ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. Справа№ 925/1673/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Г.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 07.09.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023

у справі № 925/1673/20 (суддя - К.І.Довгань)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв"

про стягнення 1 081 392,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» (надалі - позивач, ТОВ «Атем Груп», скаржник) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (надалі - відповідач, ТОВ «Енергогазрезерв») про стягнення грошових коштів у розмірі 1 081 392 грн. 10 коп.

26.03.2021 від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача крім 1 081 392, 10 грн. переплати за вказаним договором, штрафні санкції в розмірі 34 970, 24 грн. інфляційних втрат та 8 977, 04 грн. 3% річних, а всього 125 339,38 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.06.2021 заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.09.2020 між ТОВ «Енергогазрезерв» як постачальником та ТОВ «Атем Груп» як покупцем, було укладено Договір постачання природного газу №С/501/1-20 (надалі - Договір) за умовами якого відповідач зобов`язався здійснити поставку газу у обсягах і порядку, встановленому Договором, а позивач, відповідно - прийняти газ та оплатити його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до положень пункту 2.1. Договору, ціна за 1000,0 кубічних метрів природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору.

Згідно з п. 2.4. Договору, зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору та погоджується сторонами та не може бути змінена крім п.2.5.

Додатковою Угодою №1 від 23.09.2020 до договору постачання газу №С/501/1-20 встановлено, що на жовтень 2020 року ціна за 1000,0 кубічних метрів складає 4 533,33 (чотири тисячі п`ятсот тридцять три гривні 33 копійки).

У той же час, 10.11.2020 на адресу ТОВ «Атем Груп» надійшов Акт №РН-0006614 приймання-передачі природного газу від 31.10.2020, в якому відображена вартість природного газу у загальному розмірі 14 198 304,64 грн., яка складається із вартості 4533,3333333 грн. без ПДВ за об`єм 1321,0 тис. м. куб. та вартості 4900,00 грн. без ПДВ за об`єм 1192,528 тис. м. куб.

Тобто, відповідачем здійснено розрахунок ціни за частину спожитого природного газу - 1192,528 тис. м. куб. всупереч погодженій сторонами у Додатковій угоді №1 ціні природного газу.

Відтак, ТОВ «Енергогазрезерв», як Постачальник газу за Договором, не мав жодних правових підстав для зміни ціни на природний газ в односторонньому порядку без підписання Додаткової угоди як того вимагає п. 2.4. Договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 у задоволенні позову ТОВ «Атем Груп» до ТОВ «Енергогазрезерв» про стягнення грошових коштів у розмірі 1 081 392 грн. 10 коп. відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що між учасниками спору існує суперечка щодо редакції договору, оскільки сторонами надано різні редакції на обґрунтування своїх правових позицій.

Зокрема, розбіжності містяться в п. 1.3. Договору: орієнтовний плановий обсяг постачання газу змінено з 3900,000 тис. м. куб. (в редакції відповідача) на 2500,000 тис. м. куб. (в редакції позивача).

Змінено п. 2.2. договору:

В редакції позивача «2.2. Вартість природного газу поставленого/спожитого протягом місяця поставки визначається в акті приймання-передач на відповідний місяць.»

В редакції відповідача « 2.2. Місячна вартість газу визначається в актах приймання-передач на відповідний місяць.»

Змінено п. 2.5 договору:

В редакції позивача «2.5. У випадку зміни ціни на газ протягом місяця постачання у зв`язку з набранням чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, Сторони Договору шляхом укладання додаткових угод, можуть узгодити нову ціну на природний газ.»

В редакції Відповідача « 2.5. Зміна ціни на газ, що відбувається у зв`язку з набранням чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, які впливають на ціну, є обов`язковою для розрахунків між Сторонами за даним Договором. У випадку зміни ціни на газ, утому числі протягом місяця поставки, Споживач зобов`язаний перерахувати на рахунок Постачальника грошові кошти, у розмірі, на який збільшилась вартість запланованого до поставки обсягу газу в термін згідно п.3.1.»

Змінено п.п.2) п. 5.1.1. договору:

В редакції позивача «2) розірвати (або призупинити в частині постачання природного газу) цей Договір у разі вибору іншого постачальника.»

В редакції відповідача « 2) розірвати (або призупинити в частині постачання природного газу) цей Договір у разі вибору іншого постачальника, але не пізніше ніж за 21 календарний день перед датою, з якої договір постачання природного газу з новим постачальником набере чинності, за умови повного виконання зобов`язань по договору.»

Розбіжності в редакціях Договору, за висновком місцевого господарського суду, впливають на правову позицію кожної із сторін.

Прийшовши до висновку, що оскільки оригінал Договору в редакції, яка була додана позивачем до позовної заяви було отримано відповідачем лише 10.11.2020, то до цього часу сторони керувалися вимогами Договору, погодженого між ними по електронній пошті.

Суд критично оцінив посилання позивача на норми Договору, який було додано ним до позовної заяви, оскільки останнім не надано доказів погодження між сторонами умов зазначеного Договору. У той же час, листування, яке міститься в матеріалах справи навпаки свідчить про прийняття позивачем пропозицій відповідача на етапі постачання природного газу протягом жовтня 2020 року.

Враховуючи що такі дії позивача мають ознаки суперечливої поведінки - у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атем Груп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду та відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Атем Груп» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі №925/1673/20, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 та ухвалити нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» грошових коштів у розмірі 1 081 392 грн. 10 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Між ТОВ «Енергогазрезерв» та ТОВ «Атем Груп» було укладено Договір постачання природного газу №С/501/1-20.

Відповідно до положень пункту 2.1. Договору, ціна за 1000,0 кубічних метрів природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору.

Додатковою Угодою №1 до договору постачання газу №С/501/1-20 встановлено, що на жовтень 2020 року ціна за 1000,0 кубічних метрів складає 4 533,33 (чотири тисячі п`ятсот тридцять три гривні 33 копійки).

Згідно п. з 2.4. Договору, зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору та погоджується сторонами та не може бути змінена крім п.2.5.

Жодних додаткових угод окрім Додаткової угоди №1 позивачем не підписувалося.

Проте, 10.11.2020 на адресу ТОВ «Атем Груп» надійшов Акт приймання-передачі природного газу №РН-0006614 від 31.10.2020, в якому відображена вартість природного газу у загальному розмірі 14 198 304,64 грн., яка складається із вартості 4533,3333333 грн. без ПДВ за об`єм 1321,0 тис. м. куб. та вартості 4900,00 грн. без ПДВ за об`єм 1192,528 тис. м. куб.

Тобто, відповідачем здійснено розрахунок ціни за частину спожитого природного газу - 1192,528 тис. м. куб. всупереч погодженій сторонами у Додатковій угоді №1 ціні природного газу.

При цьому, скаржник вказує на те, що позивачем сплачено на користь відповідача загальну суму у розмірі 15 178 00,00 грн., тоді як відповідачем надано послуг із забезпечення газопостачання на суму 423 015,58 грн., а також здійснено постачання газу у загальному об`ємі 2513,528 тис. м. куб., вартість яких згідно ціни, погодженої сторонами в Додатковій угоді №1, склала 13 673 592,32 грн. з ПДВ, що разом становить 14 096 607,9 грн. (423 015,58 грн. + 13 673 592,32 грн. = 14 096 607,90 грн.).

Згідно з п. 3.11. Договору, у разі наявності переплати Постачальник зобов`язаний повернути Споживачу, надмірно сплачену останнім суму протягом 10-и банківських днів з моменту отримання письмової вимоги від Споживача.

23.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача письмову претензію з вимогою здійснити повернення переплати за Договором у розмірі 1 081 392,10 грн. (15 178 00,00 - 14 096 607,9 = 1 081 392, 10).

Проте відповідач не виконав вказану вимогу чим порушив умови Договору.

Також скаржник вказує на те, що суд першої інстанції дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи про те, що «оскільки оригінал Договору в редакції, яка була додана Позивачем до позовної заяви було отримано Відповідачем лише 10.11.2020 року, то до цього часу сторони керувалися вимогами Договору, погодженого між ними по електронній пошті.» з огляду на те, що Відповідачем подано паперову форму електронного документа та не надано оригінал електронного доказу, а скріншот монітору не дає можливості встановити текст документа - вказаний доказ не може братися до уваги судом оскільки не є належним доказом.

Тобто суд першої інстанції безпідставно надає перевагу скан-копії Договору, поряд з його письмовою редакцією, підписаною обома сторонами, яка є дійсною та не оспорюється відповідачем, при цьому стверджуючи про начебто недобросовісну поведінку позивача, хоча жодних ознак недобросовісності та того, що умови договору в письмовій редакції не узгоджувалися сторонами матеріали справи не містять.

Також Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що «при вирішенні даного спору від встановлення факту укладення та редакції спірного Договору безпосередньо залежить момент виникнення/не виникнення у відповідача зобов`язань (переплати) за Договором, та наявності чи відсутності підстав для притягнення до відповідальності за неналежне його виконання» з огляду на наступне:

Згідно з умовами Договору №С505/1-20 від 23.09.2020 (в обох редакціях), ціна на газ може бути змінена лише шляхом укладання додаткової угоди. Постачальник не має права змінювати ціну на природній газ шляхом зазначення іншої ціни в актах приймання-передачі без укладення додаткової угоди, що також підтверджується Науковим висновком від 08.06.2023 складеним докторкою юридичних наук, професоркою, професоркою кафедри цивільного права і процесу Донецького національного університету імені Василя Стуса, членкинею Науково-консультативної ради при Верховному Суді Беляневич О. А.

Також скаржник вказує на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме суд першої інстанції комплексно та системно не дослідив передумови укладення Договору через тендер, основним критеріям якого була саме ціна.

Також скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, те, що в матеріалах справи міститься Лист-відповідь (т.1 арк. справи №25), у пункті 5 якого відповідач визнає що за Позивачем рахується переплата, яка буде повернута позивачу. Тобто, відповідач визнавав свою заборгованість.

Проте суд не врахував визнання відповідачем свого боргу та безпідставно відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Окрім того, суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи щодо того чи були передумови для збільшення ціни на газ.

Так, відповідно до пункту 2.5. Договору (в обох редакціях) передумовою для зміни ціни на газ (шляхом укладення додаткової угоди) визначено:

- набрання чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором;

- збільшення ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України.

На підтвердження існування передумов для збільшення ціни на газ відповідачем надано експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати № О-673/03 від 07.10.2020, № О-742/03 від 27.10.2020 та 27.10.2020.

Проте, жодний з цих доказів не є належним доказом існування передумов для укладення додаткової угоди про збільшення ціни.

Так, в експертних висновках № О-673/03 від 07.10.2020 та № О-742/03 від 27.10.2020 визначається вартість природного газу станом на жовтень та вересень 2020 року в Україні для промислових споживачів, для бюджетних установ та організацій, інших суб`єктів господарської діяльності на підставі інформації регіональних підприємств постачальників газу.

В експертному висновку № О-742/01 від 27.10.2020 визначаються коливання приведеної вартості природного газу на європейських хабах до кордону України на підставі інформації електронних біржевих торгів ТБ «Українська енергетична біржа».

Тобто, жоден з зазначених висновків не встановлює, що відбулася зміна ціни внаслідок набрання чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором чи збільшення ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, а тому вони не стосуються предмету доказування та є неналежними доказами.

Окрім того скаржник зауважує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме не застосування положень статей 651 ЦК України, 188 ГК України, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що відповідач може в односторонньому порядку змінювати істотну умову Договору - ціну на природний газ, при цьому не укладаючи жодну додаткову угоду.

Також Скаржник стверджує про порушення норм матеріального права щодо належності та допустимості доказів, а також їх оцінки (ст.ст. 73, 76, 77, 86 ГПК України).

Письмові пояснення учасників апеляційного провадження

13.06.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення до яких долучено Науковий висновок щодо порядку зміни ціни договору, укладеного за результатами тендеру.

02.08.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення відповідно до яких останній зазначає, що очевидним є те, що перемога у тендері та укладення договору за однією ціною та її подальше збільшення майже на 10% менш, ніж через місяць після укладення договору без укладення будь-яких додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку відповідача, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції відповідача у тендері з метою перемоги.

05.09.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов виступ у судових дебатах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 передано колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 витребувано справу № 925/1673/20 у Господарського суду Черкаської області, відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги.

23.03.2023 справа № 925/1673/20 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.05.2023.

27.04.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" надійшло клопотання про проведення судового засідання поза межами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду.

02.05.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання можливості сформувати правову позицію та підготовки процесуальних документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальність "Атем Груп" про відкладення розгляду справи на іншу дату. Відкладено розгляд справи № 925/1673/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 на 15.06.2023.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023, у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 прийнято справу № 925/1673/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

14.06.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 задоволено клопотання з ТОВ "Енергогазрезерв" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 на іншу дату. Відкладено розгляд справи № 925/1673/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 на 27.07.2023.

У судовому засіданні 27.07.2023 оголошено перерву на 03.08.2023.

У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення та подовження строку розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" про відкладення розгляду справи № 925/1673/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 на іншу дату. Продовжено строк розгляду справи № 925/1673/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023. Відкладено розгляд справи № 925/1673/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 на 07.09.2023.

Позиції учасників справи.

Представники позивача у судовому засіданні 07.09.2023 підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 та ухвалити нове рішення про стягнення з ТОВ «Енергогазрезерв» грошових коштів у розмірі 1 081 392 грн. 10 коп.

Представник відповідача у судове засідання 07.09.2023 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Водночас, для повного та всебічного розгляду спору між позивачем та відповідачем, колегія суддів вважає за можливе приєднати до матеріалів справи, у порядку ст. 269 ГПК України, доданий позивачем до письмових пояснень Науковий висновок.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

23.09.2020 між ТОВ «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» та ТОВ «Атем Груп» було укладено Договір постачання природного газу №С/505/1-20.

Згідно з пунктом 2.1 Договору, «Ціна за 1000,0 кубічних метрів природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору».

На виконання умов пункту 2.1 Договору, 23.09.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 якою було визначено ціну на газ на жовтень місяць в розмірі 4 533,33 грн., крім того ПДВ в розмірі 906,67 грн., тобто загальна ціна - 5 440,00 грн. за 1000 куб. м. з ПДВ.

Позивач своєчасно (23.09.2020.) підписав додаткову угоду № 1 від 23.09.2020, що була отримана відповідачем на електронну пошту 24.09.2020.

У подальшому, 25.09.2020 на електронну пошту відповідача надійшов погоджений договір, де сторони прийшли до згоди щодо істотних умов даного Договору, у тому числі щодо порядку зміни ціни на природний газ протягом дії Договору та був підписаний в сканованому вигляді та направлений на електронну пошту Відповідача 25.09.2020.

Відповідачем було направлено оригінал Договору та додаткової угоди в 2-х примірниках на поштову адресу позивача з бланком опису та рекомендованим листом шляхом надсилання АТ "Укрпошта", який відповідно до роздруківки з сайту АТ "Укрпошта" був отриманий Позивачем 06.10.2020.

На виконання умов укладеного Договору 29.09.2020 відповідачем згідно заявки позивача було виставлено рахунки № СФ-01217 від 28.09.2020 (на оплату за поставку газу) та № СФ-01219 від 28.09.2020 (компенсація вартості замовленої потужності) на обсяг 3900 тис. м. куб.

30.09.2020 позивач сплатив у повному обсязі компенсацію вартості замовленої потужності 3 900,00 тис м. куб. у розмірі - 639 194,40 грн. по рахунку СФ-01219 від 28.09.2020, та в період з 30.09.2020 по 12.10.2020 здійснив часткову оплату за природній газ в сумі 7 190 805,60 грн.

09.10.2020 Відповідачем на адресу позивача було направлено супровідний лист № 777/10-04, яким повідомлено, що станом на другу половину жовтня 2020 року спостерігається тенденція до зростання ціни на ринку природного газу та направлена Додаткова угода № 1/1 на збільшення ціни з другої та третьої декади жовтня 2020 року.

Докази підписання вказаної Додаткової угоди в матеріалах справи відсутні, а позивач заперечує її підписання.

09.11.2020, ТОВ «Атем Груп» надіслало на адресу відповідача оригінал Договору постачання природного газу, що підтверджується накладною «Нова пошта».

У подальшому, 10.11.2020 відповідачем було направлено на електронну адресу позивача акт приймання передачі природного газу №РН-0006614, в якому в односторонньому порядку відповідачем було зазначено змінену ціну на газ, яка становила вже 4 900,00 грн. за 1000 куб. м., без ПДВ.

10.11.2020 позивач надіслав на адресу відповідача «Заперечення до акту №РН-0006614 приймання-передачі природного газу».

У подальшому, 23.11.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за Договором, у якій ТОВ «Атем Груп» просило надати акт приймання-передачі природного газу, що складений у відповідності до досягнутих та закріплених Договором домовленостей сторін та здійснити повернення переплати у розмірі 1 081 392,10 грн.

За твердженням відповідача оригінал Договору відповідає примірнику Договору, який був доданий позивачем до позовної заяви та не відповідає тому Договору, який був погоджений сторонами в електронному вигляді та отриманий відповідачем 25.09.2020 на електронну пошту (сканована копія, з підписами сторін). Розбіжності в примірниках Договору суттєво змінюють правовідносини щодо виконання даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між учасниками спору існує суперечка щодо редакції договору, оскільки сторонами надано різні редакції на обґрунтування своїх правових позицій.

Зокрема, розбіжності містяться в п. 1.3 Договору: орієнтовний плановий обсяг постачання газу змінено з 3900,000 тис. м. куб. (в редакції Відповідача) на 2500,000 тис. куб.м. (в редакції Позивача).

Замінено п. 2.2 договору:

В редакції позивача "2.2. Вартість природного газу поставленого/спожитого протягом місяця поставки визначається в акті приймання-передачі, згідно підписаних додаткових угод."

В редакції відповідача " 2.2. Місячна вартість газу визначається в актах приймання-передач на відповідний місяць."

Замінено п. 2.5 договору:

В редакції позивача "2.5. У випадку зміни ціни на газ протягом місяця постачання у зв`язку з набранням чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, Сторони Договору шляхом укладання додаткових угод, можуть узгодити нову ціну на природний газ.

В редакції відповідача " 2.5. Зміна ціни на газ, що відбувається у зв`язку з набранням чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором, збільшення ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, які впливають на ціну, є обов`язковою для розрахунків між Сторонами за даним Договором. У випадку зміни ціни на газ, утому числі протягом місяця поставки, Споживач зобов`язаний перерахувати на рахунок Постачальника грошові кошти, у розмірі, на який збільшилась вартість запланованого до поставки обсягу газу в термін згідно п. 3.1."

Замінено п. п. 2) п. 5.1.1. договору:

В редакції позивача "2) розірвати (або призупинити в частині постачання природного газу) цей Договір у разі вибору іншого постачальника."

В редакції відповідача "2) розірвати (або призупинити в частині постачання природного газу) цей Договір у разі вибору іншого постачальника, але не пізніше ніж за 21 календарний день перед датою, з якої договір постачання природного газу з новим постачальником набере чинності, за умови повного виконання зобов`язань по договору".

Розбіжності в редакціях Договору впливають на правову позицію кожної із сторін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, є договірними, тобто виникли між сторонами, які перебувають між собою у договірних відносинах, а заявлена до стягнення сума надмірно сплачених коштів пов`язана з порушенням договірного зобов`язання.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, вирішуючи спір про порушення договірних зобов`язань, суд повинен встановити наявність таких правовідносин та факт їх порушення.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Отже при поданні позову про стягнення надмірно сплачених коштів через невиконання умов Договору, саме на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки відповідача та наявність переплати.

Водночас, цивільно-процесуальне законодавство покладає на відповідача обов`язок викладення заперечень (за наявності), щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Отже спростування позиції позивача є процесуальним обов`язком відповідача.

Предметом позову у цій справі є стягнення надмірно сплаченої суми коштів у договірних зобов`язаннях.

Ураховуючи зазначені вище правила доказування у господарському процесі у договірних правовідносинах позивач має довести неправомірність дій/бездіяльності відповідача, розмір надмірно сплачених сум.

Одночасно, відповідач в межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинен спростувати доводи та докази Позивача, а також у свою чергу навести обставини та доводи, які свідчили б про відповідність його дій умовам договору.

Отже, виходячи із заявлених позивачем предмету та підстав позову, а також із заперечень відповідача, предметом доказування у даній справі та обставинами, які складають предмет дослідження судом, є:

- встановлення чинної редакції укладеного між сторонами договору;

- дослідження умов договору що порядку зміни ціни;

- встановлення наявності чи відсутності надмірно сплачених коштів;

- встановлення факту порушення умов договору;

23.09.2020 між ТОВ «Енергогазрезерв» та ТОВ «Атем Груп» було укладено Договір постачання природного газу №С/501/1-20.

Відповідно до положень пункту 2.1. Договору, ціна за 1000,0 кубічних метрів природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору.

Додатковою Угодою №1 до договору постачання газу №С/501/1-20 встановлено, що на жовтень 2020 року ціна за 1000,0 кубічних метрів складає 4 533,33 (чотири тисячі п`ятсот тридцять три гривні 33 копійки).

Згідно п. 2.5. Договору, зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору та погоджується сторонами та не може бути змінена крім п.2.5.

Жодних додаткових угод окрім Додаткової угоди №1 позивачем не підписувалося.

Позивач вказує на те, що ним сплачено на користь відповідача загальну суму у розмірі 15 178 00,00 грн., тоді як відповідачем надано послуг із забезпечення газопостачання на суму 423 015,58 грн., а також здійснено постачання газу у загальному об`ємі 2 513,528 тис. м. куб., вартість яких згідно ціни, погодженої сторонами в Додатковій угоді №1, склала 13673592,32 грн. з ПДВ, що разом становить 14 096 607,90 грн. (423 015,58 грн. + 13 673 592,32 грн. = 14 096 607,90 грн.).

Згідно п. 3.11. Договору, у разі наявності переплати Постачальник зобов`язаний повернути Споживачу, надмірно сплачену останнім суму протягом 10-и банківських днів з моменту отримання письмової вимоги від Споживача.

23.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача письмову Претензію з вимогою здійснити повернення переплати за Договором у розмірі 1 081 392,10 грн. (15 178 00,00 - 14 096 607,9 = 1 081 392, 10).

Проте відповідач не виконав вказану вимогу чим порушив умови Договору.

У зв`язку з викладеним, у грудні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з ТОВ «Енергогазрезерв» суми надмірно сплачених коштів.

До позовної заяви Позивачем додано належним чином завірену копію паперового Договору постачання природного газу №С/505/1-20 від 23.09.2020, який містить підписи уповноважених осіб та відтиски печаток обох сторін договору.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову вказував на те, що копія поданого позивачем договору не відповідає умовам договору який погоджений сторонами засобами електронної пошти та надав до суду першої інстанції роздруківку Договору постачання природного газу №С/505/1-20 від 23.09.2020 який погоджено під час переписки електронною поштою (паперову копію електронного доказу) та скріншоти монітору які містять саму переписку.

При цьому, відповідач вказує на те, що в редакціях Договору містяться розбіжності які спростовують позицію позивача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно зі статтею 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ст. 79 ГПК України).

Статтею 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Згідно ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно з частиною першою статті 7 вказаного Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Наведений висновок є усталеним у судовій практиці, наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідачем подано паперову форму електронного документа та не надано оригінал електронного доказу, скріншот монітору не дає можливості встановити текст документа, а позивач заперечує що ним було підписано саме в такій редакції - вказаний доказ (копія договору яка надана відповідачем) не може братися до уваги судом оскільки не є належним та допустимим доказом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем подано належним чином завірену копію паперового Договору який містить підписи уповноважених осіб та відтиски печаток сторін договору, що є належним та допустимим доказом.

Також колегія суду звертає увагу на те, що Договір, копія якого подана позивачем, у судовому порядку не оскаржувалась та є дійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Як вбачається із змісту ст. 12 Закону «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, договори постачання природного газу між споживачами, що не є побутовими, та їх постачальниками укладаються відповідно до вимог чинного законодавства України. Законодавець не використовує для регулювання договірних відносин постачальника природного газу із такими споживачами типовий договір як форму державного регулювання. Це означає, що договори постачальників природного газу із виробничими споживачами укладаються та змінюються відповідно до загальних положень про договори Цивільного кодексу України та загальних положень про господарські договори Господарського кодексів України. Як ЦК України, так і ГК України визначають два способи укладення договорів та відповідно узгодження сторонами їх умов:

1) укладення договору шляхом обміну офертою, адресованою конкретній особі, та акцептом (статті 638-646 ЦК, ст. 181, 184 ГК), тобто у неконкурентний спосіб;

2) укладення договору на торгах (ст. 650 ЦК, ст. 185 ГК), тобто у конкурентний спосіб. На торгах відбувається встановлення договірних відносин між організатором торгів і тим учасником, який запропонував найбільш вигідні для організатора торгів умови договору і у встановленому порядку визначений переможцем.

Однією з головних особливостей укладення договорів шляхом тендерів є визначення переможця та істотних умов майбутнього договору, які є однаковими для всіх учасників і за результатами тендеру можуть бути змінені лише в частині умови - в більшості випадків, запропонованої ціни, визнаної найкращою.

У цій моделі укладення договору здійснюється в наступному порядку:

- організатор тендеру запрошує усіх потенційних контрагентів до участі у тендері; його запрошення кваліфікується як пропозиція робити оферту («запрошення до оферти»);

- пропозиція учасника тендеру є офертою;

- визначення переможця тендеру є акцептом оферти того учасника, який запропонував найкращу для організатора ціну.

За результатами проведеного тендеру по закупівлі природного газу на жовтень 2020 р. переможцем визначено учасника ТОВ «Енергогазрезерв», який запропонував найменшу ціну за тисячу кубометрів газу (в т.ч. з ПДВ), отже, за результатами тендеру визначено істотні умови договору постачання природного газу:

- період постачання (жовтень 2020 р.);

- незмінність ціни впродовж періоду постачання (її фіксація на рівні тендерної пропозиції учасника-переможця);

- ціна за тисячу кубометрів газу (5 440,00 грн. з ПДВ), запропонована переможцем ТОВ «Енергогазрезерв» як найкраща.

Після завершення тендеру переможець не може самостійно змінити свою цінову пропозицію в сторону збільшення, оскільки це суперечить принципу добросовісності як загальній засаді цивільного законодавства та договірного права.

Крім іншого, фіксація ціни прийнята переможцем тендеру - ТОВ «Енергогазрезерв» як критерій проведення тендеру і, відповідно, як умова договору означає, що всі ризики, пов`язані із зміною кон`юнктури ринку, несе постачальник.

У судовій практиці усталеним є підхід відносно того, що зміна політичної, економічної ситуації в країні, коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України та іншого подібні чинники є комерційними ризиками сторін договору і не можуть бути підставами для зміни договору (див., наприклад, постанову ВС від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15).

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Така поведінка сторін призводить до повного нівелювання результатів торгів.

Схожої позиції дотримується у своїй практиці Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.02.2022 у справі № 927/284/21.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК). Аналогічне правило міститься в ч. 1 ст. 180 ГК: зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Правовим наслідком укладення договору як в загальному порядку, так і за результатами проведених тендеру є виникнення договірного зобов`язання.

Норми сучасних кодифікованих актів, що регулюють договірні відносини учасників господарського обороту, виходять з обов`язковості договору, закріпленої в ст. 629 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Основним принципом виконання зобов`язання відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України залишається принцип належного виконання зобов`язання.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №№355/385/17, «у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Із принципом обов`язковості договору пов`язані норми щодо можливості зміни договору.

Зміна змісту зобов`язання пов`язується із юридичним фактом - діями сторін по внесенню змін до договору (як правило, у вигляді додаткової угоди до договору).

За закріпленим в цивільному законодавстві загальним правилом зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.651 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.188 ГК України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Загалом в ЦК України норми про підстави для зміни окремих видів договорів вкрай нечисленні, законодавець надзвичайно стримано ставиться до закріплення в законодавстві підстав для зміни договорів окремих видів, що логічно витікає із принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) та принципу обов`язковості договорів (ст. 629 ЦК України).

Сторони вільні вносити зміни до господарського договору, укладеного на основі вільного волевиявлення сторін, за взаємною згодою.

У контексті конкретних обставин, з урахуванням особливостей укладення договору постачання природного газу на тендері, проведеному ТОВ «АТЕМ ГРУП», одностороння зміна постачальником ціни на газ виключається, враховуючи фіксацію ціни як критерій проведення тендеру.

Як вбачається зі змісту наданого позивачем Договору (пункти 2.4, 2.5), зміна ціни природного газу має бути узгоджена сторонами шляхом укладення додаткових угод до договору. При цьому навіть у випадку зміни ціни на газ протягом місяця постачання у зв`язку з набранням чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, нова ціна на природний газ ціна «автоматично» не змінюється і потребує узгодження («може бути узгоджена»).

За правилами частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 541/2246/16-ц, тлумачення статей 638, 651, 653, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму.

Конструкція «додаткової угоди» знаходиться у логічному зв`язку із загальними положеннями ЦК про правочини, договори та зобов`язання, зокрема:

- визначенням правочину як дії особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України);

- визначенням договору як домовленості двох або більше сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України);

- принципом свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України);

- нормами про підстави зміни та розірвання договору, відповідно до яких зміни та розірвання договору можливі лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, і ця згода має бути зафіксована у належній формі (ст. 651, 652, 654 ЦК, ст. 188 ГК);

- нормами глав 47 та 48 ЦК, які регулюють динаміку договірного зобов`язання (виконання зобов`язання, зміни в суб`єктному складі зобов`язання тощо).

За визначенням Верховного Суду додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України» (постанова Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 917/265/18).

Тому, можна стверджувати, що в п. 2.4 Договору, формулювання «Зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного Договору та погоджується сторонами…» означає можливість зміни умови про ціну лише за взаємною згодою сторін шляхом вчинення відповідного правочину. У випадку укладення додаткової угоди, ціна на газ буде вважатися зміненою з моменту підписання додаткової угоди або іншого моменту часу, визначеному за згодою сторін. Тобто Договором не передбачено право постачальника на зміну ціни на газ без підписання Додаткової угоди.

Що стосується акту приймання-передачі (п. 2.2. Договору), то цим документом фіксується вартість природного газу за місяць, тобто загальна сума, яка підлягає сплаті за певний обсяг газу, поставленого/спожитого протягом місяця поставки. Як такий акт приймання-передачі майна є документом первинного бухгалтерського обліку, складається для фіксації факту виконання договірного зобов`язання і не є додатковою угодою між сторонами.

Водночас, у судовій практиці існують різні підходи у вирішенні питання щодо правової природи акта приймання-передачі, а саме: 1) як правочину, 2) як доказу у справі, документа первинного бухгалтерського обліку. «Залежно від обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків» (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 01.09. 2022 у справі № 916/546/21).

Оскільки зміна договору допускається, за загальним правилом лише за згодою сторін, акт приймання-передачі може бути визнаний правочином лише у випадку, коли обидві сторони погодилися із такою формою внесення змін до договору, і акт підтверджує волевиявлення обох сторін.

Враховуючи, що пунктом 2.4 договору однозначно визначено, що зміна ціни договору допускається лише шляхом укладення додаткових угод до договору, сторони не надали акту приймання-передачі значення правочину.

Слід звернути увагу також на те, що оскільки переможець тендеру погодився з фіксацією ціни як критерієм проведення тендеру та іншими умовами договору постачання, він не може в односторонньому порядку змінити таку умову (втім, як і будь-яку іншу). Інакше його поведінка має бути оцінена з точки зору доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основу якої покладено принцип добросовісності і яка доволі широко застосовується Верховним Судом у різних категоріях справ, в тому числі у спорах, що виникають з договірних відносин. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З точки зору цієї доктрини поведінка ТОВ «Енергогазрезерв» може розглядатися як суперечлива, оскільки останнє взяло участь у тендері ТОВ «АТЕМ ГРУП» при закупівлі природного газу, але згодом, по суті, своїми діями виявило незгоду із фіксацією ціни як критерієм проведення тендеру (в тому числі, визначення переможця) та передбаченим умовами договору порядком її зміни.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що згідно умов Договору №С505/1-20 від 23.09.2020, ціна на газ може бути змінена лише шляхом укладення додаткової угоди, постачальник не має права змінювати ціну на природній газ шляхом зазначення іншої ціни в актах приймання-передачі без укладення додаткової угоди. При цьому, зміна умов договору, укладеного за результатами тендеру, проведеного ТОВ «АТЕМ ГРУП», відповідно до цивільного та господарського законодавства можлива лише шляхом досягнення згоди між сторонами.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, в період з 30.09.2020 по 13.10.2020 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача загальну суму у розмірі 15 178 00,00 грн., тоді як відповідачем надано послуг із забезпечення газопостачання на суму 423 015,58 грн., а також здійснено постачання газу у загальному об`ємі 2513,528 тис. м. куб., вартість якого згідно ціни, погодженої сторонами в Додатковій угоді №1, склала 13 673 592,32 грн. з ПДВ, що разом становить 14 096 607,90 грн. (423 015,58 грн. + 13 673 592,32 грн.= 14 096 607,90 грн.).

Згідно з п. 3.11. Договору, у разі наявності переплати Постачальник зобов`язаний повернути Споживачу, надмірно сплачену останнім суму протягом 10-и банківських днів з моменту отримання письмової вимоги від Споживача.

23.11.2020 Позивачем направлено на адресу відповідача письмову Претензію з вимогою здійснити повернення переплати за Договором у розмірі 1 081 392,10 грн. (15 178 00,00 - 14 096 607,9 = 1 081 392, 10).

Проте відповідач не виконав вказану вимогу чим порушив умови Договору.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на наявний в матеріалах справи Лист-відповідь (т.1 арк. справи 25), зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає наявність переплати, яка буде повернута позивачу. Тобто, відповідач визнавав свою заборгованість.

Проте судом першої інстанції не враховано визнання відповідачем свого боргу та безпідставно відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог у частині основної заборгованості, в зв`язку із чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 081 392,10 грн.

Щодо нарахованих 34 970,24 грн. інфляційних втрат та 8 977,04 грн. - 3% річних, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 34 970,24 грн. інфляційних втрат та 8 977,04 грн. - 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів надала вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування в даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2023 у справі № 925/1673/20 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 137, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" (02002, м. Київ, вул. Панельна, 1, ) 1 125 339 (один мільйон сто двадцять п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 38 коп., з яких: сума переплати за договором - 1 081 392 (один мільйон вісімдесят одна тисяча триста дев`яносто дві) грн. 10 коп., 34 970 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят) грн. 24 коп. - інфляційних втрат, 8 977 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 04. коп. - 3% річних, 16 880 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 09 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2021.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 137, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" (02002, м. Київ, вул. Панельна, 1, ) 25 320 (двадцять п`ять тисяч триста двадцять) грн. 13 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області.

7. Матеріали справи № 925/1673/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 21.09.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк