РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/964/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

Відповідач: Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

, вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 46 132,40 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 46 132,40 грн заборгованості, з яких 31410,73 грн боргу за поставлений природний газ, 2786,24 грн - 3% річних та 11 935,43 грн інфляційних втрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Також ухвалою від 17.07.2023 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

17.07.2023 суд постановив окрему ухвалу, яку направив Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» для усунення виявлених судом недоліків та вжиття відповідних заходів реагування.

31.07.2023 від позивача надійшла відповідь на окрему ухвалу, яку суд долучив до матеріалів справи.

Ухвала суду від 17.07.2023 була доставлена відповідачу в електронній формі в його електронний кабінет в ЄСІТС 17.07.2023 о 12:54, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 01.08.2023.

01.08.2023 відповідач направив до суду та позивачу відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач просив суд призначити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом представників сторін, а також призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.08.2023 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

07.08.2023 позивач направив до суду та відповідачу відповідь на відзив.

Суд долучив до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті (відзив відповідача на позов та відповідь позивача на відзив) з доданими до них документами, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

14.08.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи копії листа АТ «НАК «Нафтогаз України» №39/7-1553-23 від 07.08.2023 та копії рішення Виконавчого комітету Семенівської міської ради №195 від 04.08.2023 «Про забезпечення виконання зобов`язань АТ «Облтеплокомуненерго», які були отримані відповідачем 09.08.2023 та 10.08.2023, відповідно.

Відповідно до ч. 3, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З наданого відповідачем рішення Виконавчого комітету Семенівської міської ради від 04.08.2023 №195 вбачається, що виконавчий комітет вирішив виступити гарантом забезпечення виконання боргових зобов`язань АТ «Облтеплокомуненерго» з погашенням заборгованості за договорами реструктуризації впродовж 84-х календарних місяців перед АТ «НАК «Нафтогаз України», проте спірний договір - договір постачання природного газу №20/21-8245-РО-39 від 24.09.2020 у цьому рішенні відсутній.

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Виконавчого комітету Семенівської міської ради від 04.08.2023 №195 не стосується предмету доказування, а тому не приймає його до розгляду.

Суд визнав поважними причини неподання відповідачем справи копії листа АТ «НАК «Нафтогаз України» №39/7-1553-23 від 07.08.2023 у встановлений строк, оскільки він виготовлений після закінчення строку для подання відзиву на позов, та долучив його до матеріалів справи.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №20/21-8245-РО-39 від 24.09.2020 в частині своєчасної сплати коштів за поставлений природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 31 410,73 грн, на яку позивач нарахував 2786,24 грн - 3% річних та 11 935,43 грн інфляційних втрат.

У поданому відзиві відповідач не заперечує проти наявності у нього заборгованості перед позивачем за отриманий природний газ за спірним договором у розмірі 31 410,73 грн, проте вважає, що спірна заборгованість підпадає під процедуру врегулювання згідно з положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» шляхом укладення договору реструктуризації заборгованості.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач взяв на себе зобов`язання за спірним договором щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ у строки, визначені п. 5.1 Договору; договору про реструктуризацію між сторонами укладено не було, а внесення відповідача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості і, як наслідок, до відсутності заборгованості за спірним договором.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

24.09.2020 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Постачальник) та Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (далі Споживач) було укладено договір № 20/21-8245-РО-39 постачання природного газу (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (а.с. 11-18).

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 Договору).

Пунктом 3.8 Договору визначено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна за 1000 куб. м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту (п. 4.2 Договору).

Відповідно до укладених між сторонами додаткових угод №1 від 26.10.2020, №2 від 23.11.2020, №4 від 22.12.2020, №6 від 29.01.2021, №7 від 26.02.2021, №9 від 26.03.2021, №10 від 28.04.2021, №14 від 20.05.2021 до Договору вартість 1000 куб. м природного газу з урахуванням тарифу на послуги транспортування та ПДВ становила: у жовтні 2020 року 6597,91 грн; у листопаді 2020 року 6599,44 грн; у грудні 2020 року 7472,71 грн; у січні 2021 року 8946,73 грн; у лютому 2021 року 8358,37 грн; у березні 2021 року 7684,72 грн; у квітні 2021 року 7976,42 грн; у травні 2021 року - 9511,78 грн.

Згідно з п. 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 11.1 Договору, у редакції додаткової угоди №14 від 20.05.2021, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 19.05.2021 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року Постачальник передав у власність Споживача природний газ на загальну суму 93 391,80 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2020 на суму 101,66 грн; від 30.11.2020 на суму 8060,95 грн; від 31.12.2020 на суму 17 321,52 грн; від 31.01.2021 на суму 24 360,79 грн; від 28.02.2021 на суму 21 664,81 грн; від 31.03.2021 на суму 18 181,81 грн; від 30.04.2021 на суму 3700,26 грн.

Відповідно до умов Договору, з огляду на правила обчислення строків, визначені ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, відповідач за поставлений природний газ у жовтні 2020 року повинен був розрахуватись з позивачем до 25.11.2020, у листопаді 2020 року до 28.12.2020, у грудні 2020 року до 25.01.2021, у січні 2021 року до 25.02.2021, у лютому 2021 року до 25.03.2021, у березні 2021 року до 26.04.2021, у квітні 2021 року до 25.05.2021.

Як вбачається з наданої позивачем довідки по здійсненим АТ «Облтеплокомуненерго» операціях за Договором, відповідач частково розрахувався за поставлений у жовтні 2020 року квітні 2021 року природний газ на загальну суму 61981,07 грн, а розрахунки за Договором проводились шляхом розподілу коштів відповідно до Постанови КМУ від 18.06.2014 № 217.

Так, непогашеною відповідачем залишилась заборгованість за поставлений природний газ:

- у лютому 2021 року частково на суму 9528,66 грн (згідно з актом приймання-передачі від 28.02.2021 поставлено природний газ на суму 21 664,81 грн, за який у період з 12.05.2021 по 19.05.2021 перераховані кошти на загальну суму 12 136,15 грн);

- у березні 2021 року на суму 18 181,81 грн;

- у квітні 2021 року на суму 3700,26 грн.

Усього заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за Договором природний газ становить 31 410,73 грн.

Наказом Мінрегіону №124 від 12.07.2022 АТ «Облтеплокомуненерго» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України №1730; заборгованість АТ «Облтеплокомуненерго», яка підлягає реструктуризації перед АТ «НАК «Нафтогаз України», становить 567 580 072,42 грн.

У листі від 07.08.2023 №39/7-1553-23, адресованому Чернігівській обласній військовій адміністрації, міським і селищним радам Чернігівської області та відповідачу, позивач наполягав на необхідності в найкоротші терміни прийняти відповідні рішення щодо гарантування виконання АТ «Облтеплокомуненерго» договорів реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий для потреб громад Чернігівської області.

Доказів сплати заборгованості у розмірі 31 410,73 грн або договору про її реструктуризацію відповідач суду не надав, однак не заперечує проти наявності у нього цієї заборгованості.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, відповідно до умов укладеного Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язалось поставити відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, а відповідач зобов`язався оплатити переданий йому позивачем природний газ на умовах цього договору.

У період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму на загальну суму 93 391,80 грн, який був оплачений частково на суму 61 981,07 грн, а залишок заборгованості становить 31 410,73 грн.

При цьому оплата розрахунки за природний газ здійснювались шляхом розподілу коштів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, у якій визначено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 Порядок розподілу коштів не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Відповідач не заперечує проти наявності у нього заборгованості перед позивачем у розмірі 31 410,73 грн, однак вважає, що спірна заборгованість підпадає під процедуру врегулювання згідно з положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» шляхом укладення договору реструктуризації заборгованості.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі Закон України №1730) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом ст. 1 Закону України № 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування. До такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.

Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1730 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України № 1730 реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).

Частиною 1 статті 3 Закону України № 1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до абзацу 15 ч. 2 ст. 3 Закону України № 1730 для внесення змін до даних, що містяться в реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до реєстру, до якої додаються документи, визначені абзацами другим - восьмим цієї частини, якими підтверджуються відповідні зміни.

Вимоги щодо реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу і транспортування визначені у статті 5 Закону України № 1730.

Відповідно до частин 2, 3, 6-8 та 10 ст. 5 Закону України № 1730 реструктуризація заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення шляхом розстрочення:

на 72 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору - у разі відсутності забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості будь-яким видом забезпечення, передбаченим законодавством України, якщо загальний обсяг заборгованості такої теплопостачальної або теплогенеруючої організації за спожитий природний газ, яка підлягає реструктуризації відповідно до цього Закону, не перевищує 10 мільйонів гривень;

на 84 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору, за умови забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості на суму реструктуризації згідно з частиною четвертою цієї статті.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (військово-цивільною адміністрацією).

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, реструктуризована станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом, повторній реструктуризації не підлягає.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, теплову енергію був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року.

Отже, зазначений Закон України № 1730 передбачає обов`язкове укладення, зокрема між теплопостачальними/теплогенеруючими організаціями, що належать до державної та комунальної форм власності, та постачальниками природного газу, договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з розподілу природного газу, у разі якщо: (1) така заборгованість утворилася станом на 1 червня 2021 року; (2) сума заборгованості підтверджена актом звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості, (3) боржник (теплопостачальна/теплогенеруюча організація) включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та в реєстрі міститься інформація про обсяг кредиторської заборгованості боржника, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України № 1730; (4) реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальної/ теплогенеруючої організації, що належить до державної/комунальної форм власності, погоджена з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування.

Відповідач - АТ «Облтеплокомуненерго» включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України №1730, у тому числі щодо заборгованості перед АТ «НАК «Нафтогаз України.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача, що спірна заборгованість підлягає реструктуризації відповідно до положень Закону України №1730, оскільки є заборгованістю за спожитий природний газ для виробництва теплової енергії та утворилась станом на 1 червня 2021 року.

Разом з тим, відповідач не надав суду як наявності інших обов`язкових умов для укладення договору реструктуризації (акта звіряння суми заборгованості та погодження реструктуризації з відповідним органом), так і звернення до позивача з проектом договору реструктуризації спірної основної заборгованості і укладення між сторонами такого договору.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав у повному обсязі та не сплатив кошти за спожитий ним у лютому-квітні 2021 року природний газ на загальну суму 31 410,73 грн у встановлений у Договорі строк, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 31 410,73 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, поставленого за Договором, позивач нарахував та заявив до стягнення 2786,24 грн 3% річних за загальний період з 26.03.2021 по 31.05.2023 та 11 935,43 грн інфляційних втрат за квітень 2021 року - травень 2023 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України №1730 на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, якщо інше не передбачено цим Законом.

На заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом, не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, або в інший строк згідно з умовами затверджених мирових угод;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Частина 1 ст. 7 вказаного Закону є нормою прямої дії і виконання цієї норми не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до 31.12.2022.

Позивач здійснив нарахування 3% річних на заборгованість за поставлений у лютому 2021 року природний газ у розмірі 21 664,81 грн за період з 26.03.2021 по 31.05.2023. Разом з тим, як встановив суд, вказана заборгованість була частково сплачена позивачу у період з 12.05.2021 по 19.05.2021 у розмірі 12 136,15 грн шляхом розподілу коштів відповідно до Постанови КМУ №217 від 18.06.2014. Отже, станом на 20.05.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за зобов`язаннями лютого 2021 року становила 9528,66 грн.

Враховуючи положення ч. 1 статті 7 Закону України № 1730 нарахування 3% річних на суму заборгованості за поставлений у лютому 2021 року природний газ у розмірі 21 664,81 грн, з якої 12 136,15 грн було погашено до 19.05.2021, за період з 26.03.2021 по 19.05.2021 є неправомірним.

Відтак 3% річних за вказаними зобов`язаннями лютого 2021 року підлягають нарахуванню на залишок заборгованості у розмірі 9528,66 грн за період з 20.05.2021 по 31.05.2023. За іншими зобов`язаннями березня та квітня 2021 року позивачем правильно визначено період та суму нарахування, оскільки погашення заборгованості за отриманий природний газ у цей період відповідач взагалі не здійснював.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 1931,70 грн, що є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Щодо порядку та періоду нарахування інфляційних втрат.

Відповідно до наданого розрахунку інфляційних втрат позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями лютого 2021 року на суму заборгованості у розмірі 9528,66 грн за період з квітня 2021 року по травень 2023 року, за зобов`язаннями березня 2021 року на суму заборгованості у розмірі 18 181,81 грн за період з травня 2021 року по травень 2023 року, за зобов`язаннями травня 2021 року на суму заборгованості у розмірі 3700,26 грн за період з червня 2021 року по травень 2023 року.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 роз`яснила механізм розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. Так, при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ",

де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено порядок розрахунку інфляційних втрат відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Так, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за зобов`язаннями лютого 2021 року на суму заборгованості у розмірі 9528,66 грн, починаючи з квітня 2021 року, однак не врахував, що заборгованість відповідача у такому розмірі почала існувати з 20.05.2021.

Оскільки у травні 2021 року прострочення відповідача тривало менше півмісяця, тому за цей місяць не нараховується індекс інфляції на суму боргу.

Відтак інфляційні втрати за вказаними зобов`язаннями лютого 2021 року підлягають нарахуванню на суму заборгованості у розмірі 9528,66 грн за період з червня 2021 року по травень 2023 року.

Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що позивач, визначаючи суму інфляційного збільшення за відповідний місяць, перемножував залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць на індекс інфляції за цей місяць.

Отже, позивач при визначенні суми інфляційного збільшення використовував механізм розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу, тоді як таке погашення у спірний період не відбувалось.

У такому випадку залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду необхідно перемножувати послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділити на 100%.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 11 674,76 грн, що є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у зазначених судом розмірах.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2619,12 грн.

Керуючись ст. 14, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (, вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601) 31 410,73 грн заборгованості за поставлений природний газ, 1931,70 грн 3% річних, 11 674,76 грн інфляційних втрат та 2619,12 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун