ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023м. ДніпроСправа № 904/2259/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Тімочкін М.В.

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 59 404,95 грн

Представники:

від позивача: Ганжа М.Г.

від відповідача: Волнянський В.Ю.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" про стягнення 62 404,95 грн, з яких: 40 649,17 грн - основний борг, 7884,89 грн - пеня, 1476,44 грн - 3% річних, 12 394,45 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2010.

В позовній заяві позивач просить суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 05.05.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Задовольнив клопотання позивача та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

22.05.2023 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що договір не передбачає жодного порядку виготовлення ані позивачем, ані відповідачем розрахункових документів. Також договір не передбачає обов`язку відповідача з`являтись в офіс позивача з метою отримання вказаних розрахункових документів. Отже позивач мав виготовити та надіслати (передати) відповідачу відповідні розрахункові документи. Відповідач повністю виконав свій обов`язок, передбачений п. 4.2.2. договору, отримавши вказані розрахункові документи 05.01.2023 разом із досудовою вимогою. Таким чином, є факт порушення саме позивачем звичаїв ділового обороту та умов договору. Стосовно тверджень позивача про нібито надсилання відповідачеві необхідних розрахункових документів за допомогою внутрішнього програмного продукту системи НAS заявляє, що відповідач не отримував жодних розрахункових документів в електронному вигляді. Стосовно нарахування позивачем плати за користування відповідачем послугами теплопостачання, просить суд звернути увагу на той факт, що відповідач ще 09.02.2022 звернувся до позивача з листом № 1-05/9-6 від 08.02.2022 з проханням відключити від опалення будівлю, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Кам`янська, 15 та опалювалась за договором. Вказаний лист фактично є пропозицією відповідача про розірвання договору у розумінні ст. 188 ГК України. Отже позивач мав не пізніше 01.03.2022 офіційно повідомити відповідача про результат розгляду пропозиції про розірвання договору. У порушення ст. 188 ГК України позивач 10.03.2022 надіслав на електронну адресу відповідача неправдиву відмову від розірвання договору, мотивуючи її відсутністю технічної можливості відключення вказаної будівлі від централізованого опалення. Крім того, позивач при розрахунку заборгованості за жовтень 2021 року застосував тариф за 1 Гкал у розмірі 4159,29 грн без ПДВ (4991,14 грн з ПДВ), а за період листопад 2021 року - березень 2022 року - у розмірі 5730,65 без ПДВ (6876,78 з ПДВ). Відповідно до п. 7.2. договору тариф для розрахунків за 1 Гкал теплоенергії складає 744,50 грн з ПДВ замість 4911,14 з ПДВ та 6876,78 грн з ПДВ відповідно. Згідно з п. 7.2. договору про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку п. 5.2.3. договору. Відповідно до п. 5.2.3. договору теплопостачальне підприємство зобов`язане при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово з додаванням проекту відповідної додаткової угоди до договору. Вказану додаткову угоду було укладено лише один раз, а саме 26.11.2014, відповідно до якої тариф зріс до 1255,98 грн за 1 Гкал. Інших додаткових угод не було. Посилання позивача на рішення Дніпровської міської ради № 1103 та 1137 від 19.10.2021 та 29.10.2021 є лише підставою для виконання позивачем п.п. 7.2. та 5.2.3. договору, а не для фактично односторонньої зміни умов договору шляхом застосування до відповідача суттєво збільшеного тарифу. Відповідач просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені у загальному розмірі 21 755,78 грн наслідки спливу строку позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд ухвалою від 09.06.2023 перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/2259/23 за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче судове засідання на 03.07.2023.

29.06.2026 відповідач подав до суду клопотання, в якому просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені у загальному розмірі 21 755,78 грн наслідки спливу строку позовної давності. Позовну заяву про стягнення заборгованості за договором залишити без задоволення.

В підготовче засідання 03.07.2023 з`явився представник позивача. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 03.07.2023 відклав підготовче засідання на 08.08.2023.

12.07.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив.

07.08.2023 відповідач подав до суду додаткові пояснення до відзиву.

В підготовче засідання 08.08.2023 з`явився представник відповідача. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився. 12.07.2023 позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою від 08.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 07.09.2023 включно, відкладено підготовче засідання на 28.08.2023.

22.08.2023 відповідач подав додаткові пояснення до відзиву.

25.08.2023 позивач подав пояснення.

28.08.2023 до підготовчого засідання з`явились представники позивача та відповідача.

Суд ухвалою від 28.08.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 18.09.2023.

05.09.2023 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що 28.02.2023 відповідачем було сплачено частину суми основного боргу за договором № 290 про постачання теплової енергії в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до довідки № 319 від 28.08.2023 станом на 28.08.2023 заборгованість ПрАТ «Дніпровськпромбуд» за особовим рахунком № НОМЕР_1 перед КП «Теплоенерго» за період з 01.10.2021 по 31.03.2022 складає 37 649,17 грн. У зв`язку зі чим позивач просить суд стягнути з відповідача 59 404,95 грн, з яких: 37 649,17 грн - основний борг, 7884,89 грн - пеня, 1476,44 грн - 3% річних, 12 394,45 грн - інфляційні втрати

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України).

Як вказано вище, суд ухвалою від 28.08.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 18.09.2023.

З оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті (ч. 3 ст. 201 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, заява про зменшення позовних вимог подана позивачем в межах строку, передбаченого ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд приймає зменшення позовних вимог позивача.

У судове засідання 18.09.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2010 між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (теплопостачальне підприємство) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпровськпромбуд" (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії № 290 (далі - договір).

За цим договором теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1. договору).

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених додатком № 1 договору, для задоволення наступних потреб: опалення - в опалювальний період (175 діб); вентиляції- в опалювального період (175 діб); гарячого водопостачання - протягом року (350 діб); технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача (п. 3.1. договору).

Обсяг теплової енергії для потреб, визначений додатком № 1, визначається розрахунковим способом з використанням "Норм та вказівок" та є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення договору не в змозі передбачити. Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії наведено у додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.2. договору).

Фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, за формою визначеною сторонами в додатку № 3 договору (п. 3.3. договору).

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється протягом опалювального періоду, який відповідно до вимог (документ російською мовою) СНиП 2.01.01.-82 "Строительная климатология и геофизика" починається при наявності стійкої середньодобової температури зовнішнього повітря протягом трьох послідовних діб +8°С (восени) і закінчується при підвищенні середньодобової температури зовнішнього повітря протягом трьох послідовних діб +8°С (навесні) (п. 3.4. договору).

Початок та кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування (п. 3.5. договору).

Споживач теплової енергії зобов`язується до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та розглянувши останній, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати та направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу теплопостачального підприємства. В разі незгоди з зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії, споживач зобов`язаний надати на адресу теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії або з відповідним актом про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (п. 4.2.2. договору).

Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені умовами цього договору. У термін не пізніше одного місяця з моменту закінчення опалювального періоду провести звіряння розрахунків з теплопостачальним підприємством (п. 4.2.4. договору).

Облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності (додаток № 2 договору) на підставі показників комерційних приладів обліку. В разі відсутності у споживача комерційних приладів обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження (визначеного додатком № 1 договору) з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 6.1. договору).

Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: вул. Каменська, буд.15 (п. 6.2. договору).

Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку № 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку (п. 6.4. договору).

Споживач, що має комерційні прилади обліку, щомісячно, в термін не пізніше 01 (першого) числа місяця наступного за розрахунковим подає до теплопостачального підприємства звіт про фактичне споживання теплової енергії. В разі несвоєчасного надання звіту про фактичне споживання теплової енергії за показниками комерційних приладів обліку або виходу з ладу комерційних приладів обліку кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальним підприємством відповідно до теплового навантаження, визначеного додатком № 1 договору з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 6.5. договору).

Розрахунки між теплопостачальним підприємством та споживачем за договором проводяться виключно у безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних у відповідних платіжних документах, на поточні рахунки, зазначені сторонами у розділі 15 договору (п. 6.6. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою визначеною сторонами в додатку № 3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 договору є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії (п. 6.7. договору).

Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80 (вісімдесят) % від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачується (п. 6.8. договору).

Споживач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію впродовж 5 (п`яти) календарних діб після одержання рахунку від теплопостачального підприємства, яке зобов`язане направити його споживачу не пізніше 10 (десяти) календарних діб місяця, наступного за розрахунковим разом з актом здачі-приймання поставленої теплової енергії за відповідний розрахунковий період. У випадку утворення переплати вона зараховується в рахунок наступних платежів (п. 6.9. договору).

Сторони, підписавши цей договір, домовились, що факт отримання споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 (п`яти) календарних діб з моменту отримання підписаного споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою для теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним зі сторони споживача (п. 6.10. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором затверджені Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.05.2009 за № 1345 (п. 7.1. договору).

Тариф (з ПДВ) для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія (1Гкал) - 744,50 грн. Про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку, визначеному п. 5.2.3 договору (п. 7.2. договору).

Сторони несуть відповідальність за порушення умов договору, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (п. 9.1. договору).

В разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 9.4.4. договору).

Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 10.11.2013, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Датою підписання цього договору вважається дата, зазначена у правому верхньому куті першої сторінки цього договору (п. 11.1. договору).

У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за один місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів, визначених у п. 11.1 договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій по цьому договору необмежена (п. 11.2. договору).

Зміна або припинення цього договору вчиняються у письмовій формі та будуть дійсними лише в тому випадку, якщо вони викладені в письмовій формі, оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками обох сторін (п. 12.1. договору).

У разі зміни або припинення договору зобов`язання сторін за ним змінюються або припиняються з моменту підписання сторонами відповідної додаткової угоди про їх зміну або припинення уповноваженими представниками сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати за спожиту енергію (п. 12.2. договору).

26.11.2014 сторони уклали додаткову угоду до договору (а.с. 19), в якій у зв`язку з виникненням обставин, які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання №290 від 10.11.2010 на діючих умовах, відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 188 Господарського кодексу України, згідно з листом споживача № 1-10/9-295 від 31.10.2014, дійшли згоди щодо необхідності внесення змін з 01.11.2014 у додаток № 1 до Договору «Розрахунок обсягів та вартості теплової енергії».

Сторони підписали додаткову угоду до договору (а.с. 21), в якій у зв`язку з виникненням обставин, які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії на діючих умовах, відповідно до ст. 631, 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 180, 188 Господарського кодексу України, дійшли згоди щодо необхідності внесення змін в додаток № 1 до договору «Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії» з 27.10.2016, згідно доданого акту обстеження нежитлових приміщень опалювальна площа складає 94,2 кв.м.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 52 303,96 грн, на підтвердження чого надав акти прийому-передачі послуги:

- № 090290 від 31.10.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 0,11168 Гкал на суму 557,39 грн з ПДВ (а.с. 40);

- № 090290 від 30.11.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 1,32292 Гкал на суму 9097,40 грн з ПДВ (а.с. 41);

- № 090290 від 31.12.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 1,99308 Гкал на суму 11 258,11 грн з ПДВ (а.с. 42);

- № 090290 від 31.01.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 2,21135 Гкал на суму 15 206,95 грн з ПДВ (а.с. 43);

- № 090290 від 28.02.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 1,57194 Гкал на суму 10 809,86 грн з ПДВ (а.с. 44);

- № 090290 від 31.03.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 0,78151 Гкал на суму 5374,25 грн з ПДВ (а.с. 45).

Господарський суд зазначає, що акти № 090290 від 31.10.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 0,11168 Гкал на суму 557,39 грн з ПДВ (а.с. 40), № 090290 від 28.02.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 1,57194 Гкал на суму 10 809,86 грн з ПДВ (а.с. 44) та № 090290 від 31.03.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 0,78151 Гкал на суму 5374,25 грн з ПДВ (а.с. 45) підписані лише зі сторони теплопостачального підприємства та відповідно не підписані споживачем.

Відповідно до п. 4.2.2. договору споживач теплової енергії зобов`язується до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та розглянувши останній, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати та направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу теплопостачального підприємства. В разі незгоди з зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії, споживач зобов`язаний надати на адресу теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії або з відповідним актом про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період.

Сторони, підписавши цей договір, домовились, що факт отримання споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 (п`яти) календарних діб з моменту отримання підписаного споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період є підставою для теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним зі сторони споживача (п. 6.10. договору).

З викладеного вбачається, що обов`язок отримання актів здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період від теплопостачального підприємства покладено на споживача.

Доказів звернення відповідача до позивача із мотивованими запереченнями (з контррозрахунком спожитої теплової енергії або з відповідним актом про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) стосовно незгоди з зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії - сторонами до суду не надано.

Таким чином, відповідно до п. 6.10. договору акти № 090290 від 31.10.2021, № 090290 від 28.02.2022 та № 090290 від 31.03.2022 вважаються підписаним зі сторони споживача.

Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 договору є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії (п. 6.7. договору).

Позивач виставив відповідачу рахунки:

- № 090290 від 31.10.2021 на суму 557,39 грн (а.с. 34);

- № 090290 від 30.11.2021 на суму 9097,40 грн (а.с. 35);

- № 090290 від 31.12.2021 на суму 11 258,11 грн (а.с. 36);

- № 010495 від 31.01.2022 на суму 15 206,95 грн (а.с. 37);

- № 090290 від 28.02.2022 на суму 10 809,86 грн (а.с. 38);

- № 090290 від 31.03.2022 на суму 5374,25 грн (а.с. 39).

Відповідно до п. 6.9. договору споживач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію в продовж 5 (п`яти) календарних діб після одержання рахунку від теплопостачального підприємства, яке зобов`язане направити його споживачу не пізніше 10 (десяти) календарних діб місяця, наступного за розрахунковим разом з актом здачі-приймання поставленої теплової енергії за відповідний розрахунковий період. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Позивач зазначає, що надіслав на електронну адресу , споживачу:

- рахунок № 090290 за жовтень 2021 - 04.11.2021;

- рахунок та акт прийому-передачі послуги № 090290 за листопад 2021 - 08.12.2021;

- рахунок та акт прийому-передачі послуги № 090290 за грудень 2021 - 12.01.2022;

- рахунок та акт прийому-передачі послуги № 090290 за січень 2022 - 10.02.2022;

- рахунок та акт прийому-передачі послуги № 090290 за лютий 2022 - 07.03.2022;

- рахунок та акт прийому-передачі послуги № 090290 за березень 2022 - 12.04.2022, на підтвердження чого надав повідомлення про направлення електронною поштою (а.с. 46-51) та довідку від 30.01.2023 (а.с. 52).

Господарський суд зауважує, що електронна адреса вказана відповідачем у відзиві на позову заяву (а.с.96) як його офіційна електронна адреса.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідно до п. 6.9. договору, з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був оплатити спожиту теплову енергію:

- відповідно до рахунку № 090290 від 31.10.2021 на суму 557,39 грн у строк до 09.11.2021 включно (04.11.2021 + 5 календарних днів);

- відповідно до рахунку № 090290 від 30.11.2021 на суму 9097,40 грн у строк до 13.12.2021 включно (08.12.2021 + 5 календарних днів);

- відповідно до рахунку № 090290 від 31.12.2021 на суму 11 258,11 грн у строк до 17.01.2022 включно (12.01.2022 + 5 календарних днів);

- відповідно до рахунку № 010495 від 31.01.2022 на суму 15 206,95 грн у строк до 15.02.2022 включно (10.02.2022 + 5 календарних днів);

- відповідно до рахунку № 090290 від 28.02.2022 на суму 10 809,86 грн у строк до 14.03.2022 включно (07.03.2022 + 5 календарних днів, з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний день);

- відповідно до рахунку № 090290 від 31.03.2022 на суму 5374,25 грн у строк до 18.04.2022 включно (12.04.2022 + 5 календарних днів, з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний день).

Позивач зазначає, що для подальшого досудового врегулювання господарського спору, незважаючи на невиконання відповідачем умов договору, позивачем з метою сприяння дотриманню договірних умов сторонами 02.01.2023 здійснилось додаткове направлення на адресу відповідача, зазначену у договорі, цінного листу з описом-вкладення із долученням до нього рахунку № 090290 від 31.10.2021, акту прийому-передачі № 090290 від 31.10.2021, рахунку № 090290 від 30.11.2021, акту прийому-передачі № 090290 від 30.11.2021, рахунку № 090290 від 31.12.2021, акту прийому-передачі № 090290 від 31.12.2021, рахунку № 090290 від 31.01.2022, акту прийому-передачі № 090290 від 31.01.2022, рахунку № 090290 від 28.02.2022, акту прийому-передачі № 090290 від 28.02.2022, рахунку № 090290 від 31.03.2022, акту прийому-передачі № 090290 від 31.03.2022, акту звіряння, досудової вимоги. Підтвердженням надсилання вищевказаних документів є опис-вкладення, накладна Укрпошта Стандарт № 886, список № 76 згрупованих відправлень та фіскальний чек «Укрпошти» № ПН 55 від 02.01.2023.

В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаного відправлення позивач надав до суду копії опису вкладення, списку згрупованих відправлень та фіскального чеку (а.с. 53-55).

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за поставлену теплову енергію сплатив лише частково 11 654,79 грн, а саме:

- 14.02.2022 сплатив позивачу 2000,00 грн, платіжне доручення ТСБУ-015247 від 14.02.2022;

- 06.01.2023 сплатив позивачу 9654,79 грн, платіжне доручення ТСБУ-000556 від 06.01.2023, що підтверджується випискою про рух коштів (а.с. 61-62);

- 28.02.2023 сплатив позивачу 3000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5463 від 28.02.2023. У зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 37 649,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу досудову вимогу, в якій вимагав сплатити заборгованість.

В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаної вимоги, позивач надав до суду копії опису вкладення, списку згрупованих відправлень та фіскального чеку (а.с. 53-55).

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на вимогу не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати поставленої теплової енергії в сумі 37 649,17 грн відповідач не надав.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що договір не передбачає жодного порядку виготовлення ані позивачем, ані відповідачем розрахункових документів. Також договір не передбачає обов`язку відповідача з`являтись в офіс позивача з метою отримання вказаних розрахункових документів. Отже позивач мав виготовити та надіслати (передати) відповідачу відповідні розрахункові документи. Відповідач повністю виконав свій обов`язок, передбачений п. 4.2.2. договору, отримавши вказані розрахункові документи 05.01.2023 разом із досудовою вимогою. Таким чином, є факт порушення саме позивачем звичаїв ділового обороту та умов договору. Стосовно тверджень позивача про нібито надсилання відповідачеві необхідних розрахункових документів за допомогою внутрішнього програмного продукту системи НAS заявляє, що відповідач не отримував жодних розрахункових документів в електронному вигляді. Стосовно нарахування позивачем плати за користування відповідачем послугами теплопостачання, просить суд звернути увагу на той факт, що відповідач ще 09.02.2022 звернувся до позивача з листом № 1-05/9-6 від 08.02.2022 з проханням відключити від опалення будівлю, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Кам`янська, 15 та опалювалась за договором. Вказаний лист фактично є пропозицією відповідача про розірвання договору у розумінні ст. 188 ГК України. Отже позивач мав не пізніше 01.03.2022 офіційно повідомити відповідача про результат розгляду пропозиції про розірвання договору. У порушення ст. 188 ГК України позивач 10.03.2022 надіслав на електронну адресу відповідача неправдиву відмову від розірвання договору, мотивуючи її відсутністю технічної можливості відключення вказаної будівлі від централізованого опалення. Крім того, позивач при розрахунку заборгованості за жовтень 2021 року застосував тариф за 1 Гкал у розмірі 4159,29 грн без ПДВ (4991,14 грн з ПДВ), а за період листопад 2021 року - березень 2022 року - у розмірі 5730,65 без ПДВ (6876,78 з ПДВ). Відповідно до п. 7.2. договору тариф для розрахунків за 1 Гкал теплоенергії складає 744,50 грн з ПДВ замість 4911,14 з ПДВ та 6876,78 грн з ПДВ відповідно. Згідно з п. 7.2. договору про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку п. 5.2.3. договору. Відповідно до п. 5.2.3. договору теплопостачальне підприємство зобов`язане при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово з додаванням проекту відповідної додаткової угоди до договору. Вказану додаткову угоду було укладено лише один раз, а саме 26.11.2014, відповідно до якої тариф зріс до 1255,98 грн за 1 Гкал. Інших додаткових угод не було. Посилання позивача на рішення Дніпровської міської ради № 1103 та 1137 від 19.10.2021 та 29.10.2021 є лише підставою для виконання позивачем п.п. 7.2. та 5.2.3. договору, а не для фактично односторонньої зміни умов договору шляхом застосування до відповідача суттєво збільшеного тарифу. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 31 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі за текстом - Правила), інформування вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Інформування споживачів про намір зміни (коригування) тарифу на послугу з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцем відповідно до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затвердженого наказом Мінрегіону від 5 червня 2018 р. № 130. У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну (коригування) ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення її/його у дію, повідомляє про це споживачу в один із способів, що гарантують доведення інформації до споживачів і які зазначені у пункті 10 цих Правил, з посиланням на рішення відповідного органу.

Пункт 5 Розділу ІІ «Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності» передбачає, що інформація, зазначена у пунктах 3,4 цього розділу, доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті виконавця комунальних послуг (за наявності), на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги.

Також, згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення» доступ до інформації, зазначеної у пунктах 1, 2, 5-14 частини першої статті 1 цього Закону, забезпечується відповідними суб`єктами господарювання шляхом її розміщення на своїх офіційних веб-сайтах у мережі Інтернет (за наявності) та на інформаційних стендах, що розміщуються в абонентських відділах таких суб`єктів господарювання. Інформація, зазначена у пункті 2 частини першої (щодо розміру цін/тарифів на товари, послуги, що надаються населенню, у тому числі із зазначенням розміру податку на додану вартість) та пунктах 1,2 частини другої статті 1 цього Закону, надається суб`єктами господарювання у платіжних документах, що застосовуються для оплати населенням спожитих товарів, послуг, а також шляхом забезпечення доступу споживачів до електронних систем обліку розрахунків споживачів через офіційні веб-сайти таких суб`єктів господарювання в мережі Інтернет.

Таким чином, інформування споживачів про зміну розміру цін/тарифів здійснюється шляхом розміщення інформації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті виконавця комунальних послуг та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору.

Враховуючи викладене, господарський суд не приймає до уваги відсутність додаткової угоди до договору про зміну тарифу, оскільки чинними нормативно-правовими актами України передбачено, що у разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 37 649,17 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7884,89 грн за загальний період з 10.11.2021 по 18.10.2022.

Відповідно до п. 9.4.4. договору в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що він виконаний неправильно. Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 7876,03 грн.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за загальний період з 10.11.2021 по 06.02.2023 у розмірі 1476,44 грн та інфляційні втрати за період з листопада 2021 року по січень 2023 року у розмірі 12 394,45 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1474,32 грн. Розрахунок інфляційних втрат позивачем також розраховано невірно. Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 12 145,71 грн.

Відповідач подав до суду клопотання, в якому просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені у загальному розмірі 21 755,78 грн наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 1, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Позивач довідався про порушення свого права:

- з оплати рахунку № 090290 від 31.10.2021 на суму 557,39 грн - 10.11.2021 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку);

- з оплати рахунку № 090290 від 30.11.2021 на суму 9097,40 грн - 14.12.2021 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку);

- з оплати рахунку № 090290 від 31.12.2021 на суму 11 258,11 грн - 18.01.2022 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку);

- з оплати рахунку № 010495 від 31.01.2022 на суму 15 206,95 грн - 16.02.2022 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку);

- з оплати рахунку № 090290 від 28.02.2022 на суму 10 809,86 грн - 15.03.2022 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку);

- з оплати рахунку № 090290 від 31.03.2022 на суму 5374,25 грн - 19.04.2022 (перший день прострочення оплати вказаного рахунку).

Водночас, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 (чинний з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, № 630 від 27.05.2022 був неодноразово продовжений.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 № 928 вніс зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому дію карантину продовжено до 30.06.2023.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом в межах строку позовної давності. Таким чином клопотання відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 59 145,23? грн, з яких: 37 649,17 грн - основний борг, 7876,03 грн - пеня, 1474,32 грн - 3% річних, 12 145,71 грн - інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 11,81 грн (0,44 %), на відповідача - 2672,19 грн (99,56 %).

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" (49064, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Гомельська, буд. 59, ідентифікаційний код 01238637) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Слобожанський, 29, оф. 504, ідентифікаційний код 32688148) 59 145,23 грн, з яких: 37 649,17 грн - основний борг, 7876,03 грн - пеня, 1474,32 грн - 3% річних, 12 145,71 грн - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2672,19 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.09.2023

Суддя І.В. Мілєва