ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" вересня 2023 р. Справа № 924/783/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Веста протрейд", м. Дніпро

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 220592,45 грн

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "Веста протрейд", м. Дніпро звернулось до суду з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 220592,45 грн, з яких 125775,65 грн заборгованості, 93515,02 грн інфляційних втрат, 1301,78 грн 0,3% річних.

Ухвалою суду від 28.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову позивач вказує на невиконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого за договором від 07.10.2021 №18100/53-124-01-21-15889. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629, 692 ЦК України, ст. ст. 193, 265 ГК України.

Відповідач у відзиві (від 11.08.2023) проти позовних вимог заперечив. При цьому підтвердив укладення між сторонами договору від 07.10.2021 №18100/53-124-01-21-15889 та здійснення позивачем поставки товару за договором на суму 708979,20 гривні. З огляду на здійснені відповідачем оплати зазначив, що заборгованість за поставлений товар становить 110972,80 гривні. Зауважив, що розрахунки інфляційних втрат та 0,3% річних проведені без належного врахування ст. ст. 253, 254, ч. 2 ст. 625 ЦК України, висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №918/631/19, постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. Навів власний контррозрахунок, згідно з яким загальний розмір 0,3% річних може становити не більше 1209,29 грн, інфляційних втрат - 75717,15 гривні. Несвоєчасну оплату товару мотивував важким фінансовим становищем відповідача, що стало результатом виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу, існуючої заборгованості перед відповідачем, у тому числі за відпущену електричну енергію (ДП «Гарантований покупець», ДП «Енергоринок», споживачі), наслідком законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни, втрати значних виробничих потужностей через введення в Україні воєнного стану (об`єктивні та незалежні від відповідача обставини). З огляду на вищенаведені обставини, у разі ухвалення судом рішення у справі про повне або часткове задоволення позовних вимог просить надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 місяці з моменту набрання ним законної сили.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

07.10.2021 між державним підприємством "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" (відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Веста протрейд" (Постачальник) укладено договір №18100/53-124-01-21-15889 (далі - договір), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю в передбачені цим договором строки товар - код ДК 31160000-5 (частини електродвигунів, генераторів і трансформаторів), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та з кодом УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору) та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3 договору місцем виконання договору є місто Нетішин Хмельницької області.

Строк поставки Товару становить 160 днів з дати укладення сторонами договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що поставка Товару згідно Специфікації здійснюється транспортом і за рахунок Постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 на склад Вантажоодержувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство»/ склад №10, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область.

Відповідно до п. 3.5 договору датою поставки Товару є дата підписання видаткової накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення Товару переходить до Покупця з моменту поставки Товару.

Приймання Товару здійснюється на складі Вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів (п. 3.7 договору).

За умовами п. 3.8 договору приймання Товару за якістю та кількістю здійснюється згідно з вимогами нормативних документів: Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за кількістю №П-6 1965 р., Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю №П-7 1966 р., затверджених постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями; Стандарту державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" СОУ НАЕК 038:2021.

З товаром Постачальник надає наступну супровідну документацію: видаткову накладну, оформлену українською мовою (оригінал, в 3-х примірниках); документ про якість (паспорт, сертифікат) виробника на товар (оригінал); іншу документацію, передбачену розділом 5 технічної специфікації №0.ЦР.2340.ТС-20 (п. 3.11 договору).

У п. 4.1 договору сторони погодили ціну Товару по договору, що становить 605459,00 грн, крім того ПДВ 20% 121091,80 грн, всього ціна договору: 726550,80 гривні.

Як зазначено у п. 4.2 договору, ціна за одиницю Товару, кількість та загальна ціна Товару по Договору визначається специфікацією №1 (додаток 1 до договору).

До ціни Товару включена вартість упакування, маркування, тари, страхування, доставка до складу Вантажоодержувача, витрати, пов`язані з виготовленням, випробуванням, прийманням товару (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору ціну за товар може бути зменшено за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 5.1 договору оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний Товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця (п. 5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору до обов`язків Покупця віднесено: приймати поставлений Товар у відповідності до умов Договору; своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого Товару; про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика

Натомість Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений Товар; на дострокову поставку Товару за письмовим погодженням з Покупцем (п. 6.4 договору).

Згідно з п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно із законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України (п. 7.2 договору).

Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням протягом 10 днів відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону (п. 7.3 договору).

Згідно з п. 7.5 договору наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Зокрема, у випадку порушення строків оплати Товару Покупець на вимогу Постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми (п. 8.4 договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені договором, - до спливу гарантійних строків (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.3 договору закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.

Як зазначено у п. 12.2 договору, його умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України, з урахуванням вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», шляхом укладення додаткових угоди (за виключенням п. 6.2.3 договору).

Додатками до договору є специфікація №1 (додаток №1) та технічна специфікація (додаток №2) (п. п. 13.1, 13.2 договору).

У специфікації №1 сторони погодили, з-поміж іншого, найменування, кількість, ціну та вартість товару, а саме: позиції №№ 1-13 на загальну суму 726550,80 грн з ПДВ; у технічній специфікації - найменування та технічні характеристики товару.

Додатковою угодою від 17.03.2022 №1 сторони погодили, що постачальником виконано зобов`язання (поставлено товар) по позиціях №№ 1, 3, 4 специфікації №1 до договору на суму 658809,60 грн, та дійшли згоди продовжити до 25.03.2022 строк поставки товару по позиціях №№ 2, 5-13 специфікації №1 до договору на суму 67741,20 грн, а додатковою угодою від 28.03.2022 №2 - до 25.04.2022.

У додатковій угоді від 28.07.2023 №3 сторони дійшли згоди продовжити до 15.08.2022 строк поставки товару по позиціях №№ 5-13 специфікації №1 до договору на суму 50169,60 грн та до 25.08.2022 - строк поставки товару по позиції №2 специфікації №1 до договору на суму 17571,60 гривні.

Згідно з додатковою угодою від 12.12.2022 №4 до договору постачальником поставлено покупцю товар по позиціях №№ 1, 3-11 специфікації №1 до договору на суму 707808,00 грн; сторони дійшли згоди продовжити до 10.12.2022 строк поставки товару по позиціях №№ 12 та 13 на суму 1171,20 грн та внести зміни в п. 4.1 договору, згідно з якими ціна товару по договору становить 590816,00 грн, крім того ПДВ 20% 118163,20 грн; всього ціна договору 708979,20 грн; також вирішили прийняти до виконання специфікацію №1 (позиції №№1-12 на загальну суму 708979,20 грн) та технічну специфікацію до додаткової угоди.

Згідно з видатковими накладними від 21.01.2022 №2 на суму 191616,00 грн, від 11.02.2022 №4 на суму 186624,00 грн, від 22.02.2022 №5 на суму 280569,60 грн, від 18.07.2022 №6 на суму 28924,80 грн, від 16.08.2022 №8 на суму 20073,60 грн, від 01.02.2023 №12 на суму 1171,20 грн позивачем на підставі договору №18100/53-124-01-21-15889 від 07.10.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 708979,20 грн з ПДВ.

На поставлений товар відповідачем оформлено ярлики на придатну продукцію: від 26.01.2022, від 15.02.2022, від 03.03.2022, від 26.07.2022, від 23.08.2023, від 03.02.2023 відповідно.

Відповідно до заключної виписки за період з 01.03.2022 по 31.05.2023 по рахунку позивача, а також платіжних доручень від 14.06.2022 №6450 на суму 159680,00 грн («вид.накл. №2 від 21.01.22»), від 12.08.2022 №8448 на суму 155520,00 грн («вид.накл. №4 від 11.02.2022»), від 21.09.2022 №9895 на суму 60000,00 грн («вид.накл. №5 від 22.02.2022»), від 24.11.2022 №11762 на суму 24104,00 грн («вид.накл. №6 від 18.07.2022»), №11763 на суму 16728,00 грн («вид.накл. №8 від 16.08.2022»), від 20.03.2023 №2315 на суму 173808,00 грн («вид.накл. №5 від 22.02.2022»), від 14.03.2023 №2157 на суму 3345,60 грн («вид.накл. №8 від 16.08.2022»), №2158 на суму 4820,80 грн («вид.накл. №6 від 18.07.2022») відповідачем сплачено кошти за отримані на підставі договору №18100/53-124-01-21-15889 від 07.10.2021 ТМЦ на загальну суму 598006,40 гривні.

У матеріали справи відповідачем надано: витяг з інформаційного звіту про роботу ДП "НАЕК "Енергоатом" за червень та перше півріччя 2023 року щодо простроченої заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом"; звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) ВП "Хмельницька АЕС" за І квартал 2022 року, за півріччя 2022 року, за 9 місяців 2022 року, за 2022 рік, розшифровку витрат на збут за 2022 рік, довідку щодо реалізації електричної енергії ДП «Гарантований покупець» по постанові КМУ від 05.06.2019 №483 за 01.07.2021 - 30.11.202, довідку АТ «Таскомбанк» від 22.05.2023 про залишок коштів на на рахунках станом на 19.05.2023, довідку АТ «Банк кредит Дніпро» від 22.05.2023 про залишок коштів на рахунку станом на 19.05.2023, довідку АТ «Сенс банк» від 22.05.2023 про залишок коштів на рахунках станом на 19.05.2023. довідку АТ «Державний ощадний банк України» від 25.05.2023 про залишок коштів на рахунку станом на 25.05.2023, довідку АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 25.05.2023 про залишок коштів на рахунку станом на 25.05.2023.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 07.10.2021 між сторонами укладено договір поставки 18100/53-124-01-21-15889, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу в передбачені цим договором строки товар: ДК 31160000-5 (частини електродвигунів, генераторів і трансформаторів), а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, кодом УКТ ЗЕД, ціною, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору) та є невід`ємною частиною договору.

У специфікації №1 до договору сторони визначили, зокрема найменування, кількість, загальну вартість товару на загальну суму 708979,20 грн з ПДВ, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 12.12.2022 №4.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У підтвердження поставки товару за договором на загальну суму 708979,20 грн позивачем надано підписані сторонами видаткові накладні від 21.01.2022 №2 на суму 191616,00 грн, від 11.02.2022 №4 на суму 186624,00 грн, від 22.02.2022 №5 на суму 280569,60 грн, від 18.07.2022 №6 на суму 28924,80 грн, від 16.08.2022 №8 на суму 20073,60 грн, від 01.02.2023 №12 на суму 1171,20 гривні.

Відповідачем отримання ним товару за вказаними вище видатковими накладними не заперечується.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару визначений п. 5.1 договору.

Так, оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний Товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Пунктом 6.1 договору до обов`язків покупця віднесено, зокрема: приймати поставлений товар у відповідності до умов договору; про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ярлики на придатний товар були оформлені: за накладною від 21.01.2022 №2 - 26.01.2022, від 11.02.2022 №4 - 15.02.2022, від 22.02.2022 №5 - 03.03.2022, від 18.07.2022 №6 - 26.07.2022, від 16.08.2022 №8 - 23.08.2022, від 01.02.2023 №12 - 03.02.2023.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги умови п. 5.1 договору, положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, згідно з якою якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оплата отриманого товару мала бути здійснена відповідачем: за накладною від 21.01.2022 №2 - до 28.03.2022 включно (27.03.2022 - неділя), від 11.02.2022 №4 - до 18.04.2022 включно (16.04.2022 - субота), від 22.02.2022 №5 - до 02.05.2022 включно, від 18.07.2022 №6 - до 26.09.2022 включно (24.09.2022 - субота), від 16.08.2022 №8 - до 24.10.2022 включно (22.10.2022 - субота), від 01.02.2023 №12 - до 04.04.2023 включно.

Однак відповідач свої договірні зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар у визначений договором строк та сумах не виконав, здійснивши часткову оплату товару 14.06.2022 на суму 159680,00 грн («вид.накл. №2 від 21.01.22»), 12.08.2022 на суму 155520,00 грн («вид.накл. №4 від 11.02.2022»), 21.09.2022 на суму 60000,00 грн («вид.накл. №5 від 22.02.2022»), 24.11.2022 на суму 24104,00 грн («вид.накл. №6 від 18.07.2022») та на суму 16728,00 грн («вид.накл. №8 від 16.08.2022»), 20.03.2023 на суму 173808,00 грн («вид.накл. №5 від 22.02.2022»), 14.03.2023 на суму 3345,60 грн («вид.накл. №8 від 16.08.2022») та на суму 4820,80 грн («вид.накл. №6 від 18.07.2022») згідно з наданими у матеріали справи платіжними дорученнями та випискою з рахунку позивача. Всього відповідачем сплачено кошти за отримані на підставі договору ТМЦ на загальну суму 598006,40 грн, що підтверджується сторонами.

Виходячи з наведеного, вартість отриманого відповідачем товару, що залишилась несплаченою, станом на час розгляду справи становить 110972,80 гривні.

Отже, за вказаних обставин справи позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 125775,65 грн підлягають задоволенню в частині стягнення 110972,80 грн, відмові - в частині стягнення 14802,85 гривні.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач з огляду на несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати вартості товару просить стягнути з відповідача 1301,78 грн 0,3% річних, 93515,02 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8.4 договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунки 0,3 % річних, зазначає, що останні проведено без урахування встановленого п. 5.1 договору строку виконання зобов`язання з оплати поставленого товару (протягом 60 днів з дати оформлення ярлика на придатний товар), положень ч. 5 ст. 254 ЦК України та вказаного відповідачем призначення платежу при здійсненні часткової оплати за товар. Відтак, беручи до уваги зазначене, за підрахунком суду, проведеним із використанням ІПС «Законодавство», обґрунтованими є нарахування 0,3 % річних в сумі 1198,55 грн, а саме: за видатковою накладною від 21.01.2022 №2 на суму 191616,00 грн - 221,54 грн (на заборгованість в сумі 191616,00 грн з 29.03.2022 по 13.06.2022 - 121,27 грн, на заборгованість в сумі 31936,00 грн з 14.06.2022 по 30.06.2023 - 100,27 грн), від 11.02.2022 №4 на суму 186624,00 грн - 258,98 грн (на заборгованість в сумі 186624,00 грн з 19.04.2022 по 11.08.2022 - 176,40 грн, на заборгованість в сумі 31104,00 грн з 12.08.2022 по 30.06.2023 - 82,58 грн), від 22.02.2022 №5 на суму 280569,60 грн - 691,06 грн (на заборгованість в сумі 280569,60 грн з 03.05.2022 по 20.09.2022 - 325,15 грн, на заборгованість в сумі 220569,60 грн з 21.09.2022 по 19.03.2023 - 326,32 грн, на заборгованість в сумі 46761,60 грн з 20.03.2023 по 30.06.2023 - 39,59 грн), від 18.07.2022 №6 на суму 28924,80 грн - 18,15 грн (на заборгованість в сумі 28924,80 грн з 27.09.2022 по 23.11.2022 - 13,79 грн, на заборгованість в сумі 4820,80 грн з 14.11.2022 по 13.03.2023 - 4,36 грн), від 16.08.2022 №8 на суму 20073,60 грн - 7,98 грн (на заборгованість в сумі 20073,60 грн з 25.10.2022 по 23.11.2022 - 4,95 грн, на заборгованість в сумі 3345,60 грн з 24.11.2022 по 13.03.2023 - 3,03 грн), від 01.02.2023 №12 на суму 1171,20 грн - 0,84 грн (на заборгованість в сумі 1171,20 грн з 05.04.2023 по 30.06.2023 - 0,84 грн).

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 0,3% річних підлягають задоволенню частково - на суму 1198,55 грн, у позові в частині стягнення 103,23 грн 0,3% річних слід відмовити.

Також у ході перевірки заявлених до стягнення інфляційних втрат за допомогою ІПС "Законодавство" судом встановлено, що інфляційні втрати на заборгованість за видатковою накладною від 21.01.2022 №2 на суму 191616,00 грн становлять 16468,30 грн (на заборгованість в сумі 191616,00 грн з квітня по травень 2022 року - 11274,11 грн, на заборгованість в сумі 31936,00 грн з червня 2022 року по червень 2023 року - 5194,19 грн), на заборгованість за видатковою накладною від 11.02.2022 №4 на суму 186624,00 грн - 22259,95 грн (на заборгованість в сумі 186624,00 грн з квітня по липень 2022 року - 18532,24 грн, на заборгованість в сумі 31104,00 грн з серпня 2022 року по червень 2023 року - 3727,71 грн), на заборгованість за видатковою накладною від 22.02.2022 №5 на суму 280569,60 грн - 43962,07 грн (на заборгованість в сумі 280569,60 грн з травня по вересень 2022 року - 27624,65 грн, на заборгованість в сумі 220569,60 грн з жовтня 2022 року по березень 2023 року - 15632,91 грн, на заборгованість в сумі 46761,60 грн з квітня по червень 2023 року - 704,51 грн), на заборгованість за видатковою накладною від 18.07.2022 №6 на суму 28924,80 грн - 1037,50 грн (на заборгованість в сумі 28924,80 грн з жовтня по листопад 2022 року - 930,66 грн, на заборгованість в сумі 4820,80 грн з листопада 2022 року по лютий 2023 року - 106,84 грн), на заборгованість за видатковою накладною від 16.08.2022 №8 на суму 20073,60 грн - 214,66 грн (на заборгованість в сумі 20073,60 грн за листопад 2022 року - 140,52 грн, на заборгованість в сумі 3345,60 грн з грудня 2022 року по лютий 2023 року - 74,14 грн), на заборгованість за видатковою накладною від 01.02.2023 №12 на суму 1171,20 грн - 17,65 грн (на заборгованість в сумі 1171,20 грн з квітня по червень 2023 року - 17,65 грн). Таким чином, суд доходить висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги в частині 83960,13 грн інфляційних втрат, які і підлягають стягненню. Відповідно, у позові в частині стягнення 9554,89 грн інфляційних втрат належить відмовити.

При проведенні розрахунків судом враховано позиції, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997.

При цьому, з огляду на наведене, судом критично оцінюються наведені у відзиві доводи відповідача щодо максимально можливих меж нарахування 0,3 % річних та інфляційних втрат з посиланням на контррозрахунок.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення 110972,80 грн заборгованості, 1198,55 грн 0,3% річних, 83960,13 грн інфляційних втрат. У позові в частині стягнення 14802,85 грн заборгованості, 103,23 грн 0,3% річних, 9554,89 грн інфляційних втрат необхідно відмовити.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням ч. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір").

Разом з тим відповідач просить у випадку ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог відстрочити виконання такого рішення суду тривалістю 3 місяці з моменту набрання ним законної сили.

З приводу наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, і такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на, зокрема свій важкий фінансовий стан, наявність значної заборгованості контрагентів перед відповідачем, належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, введення в Україні воєнного стану та окупації значної частини виробничих потужностей.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на три місяці та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому виконати рішення у цій справі.

Щодо посилань відповідача на наявність об`єктивних і незалежних від нього обставин (форс-мажорних обставин), які зумовили невиконання зобов`язань за договором, то суд зазначає, що у контексті приписів ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Відповідач зобов`язаний надати не лише документ уповноваженого органу, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач має довести, що визначені ним обставини є форс-мажорними та стали причиною неможливості виконання ним обов`язків з оплати товару. Судом критично оцінюються посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, оскільки він адресований невизначеному колу осіб (всім, кого це стосується), є загальним та не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача - оплату отриманого товару за договором, тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

При цьому також зважається на те, що обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача, а також позивача, та ставлять їх в однакові умови здійснення діяльності.

Також суд враховує, що договір, за яким у відповідача виникла заборгованість у цій справі, було укладено 07.10.2021, в якому визначено строки виконання зобов`язань сторонам (п. 5.1 договору). Тобто відповідач, укладаючи вищевказаний договір на визначених у ньому умовах, погодився взяти на себе відповідні зобов`язання, незважаючи на існування тих обставин, на які він посилається, обґрунтовуючи відстрочення виконання рішення, - відповідач уже перебував у скрутному фінансовому становищі та уже мали місце обставини, зазначені відповідачем у відзиві, щодо запровадження нової моделі ринку електричної енергії. Також частина товару, з оплати якого у відповідача виникла заборгованість у цій справі, була прийнята відповідачем у липні, серпні 2022 року, лютому 2023 року, тобто відповідач, приймаючи товар на виконання договору, не зважав на негативні наслідки введення воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та перебування в окупації значної частини виробничих потужностей.

Також суд бере до уваги, що основна частина коштів, заявлених позивачем до стягнення у даній справі, є основним боргом і позивач розраховує на отримання цих коштів для здійснення своєї господарської діяльності, що, у свою чергу, впливає і на його фінансовий стан.

Судом враховується, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, наявність простроченої заборгованості відповідача з оплати товару за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги недоведення відповідачем належними, допустимими і достатніми доказами винятковості випадку, з яким процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №924/783/23.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Веста протрейд", м. Дніпро до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 220592,45 грн, з яких 125775,65 грн заборгованості, 93515,02 грн інфляційних втрат, 1301,78 грн 0,3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 (код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ДП "НАЕК" "Енергоатом", Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 (код ВП 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Веста протрейд", Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Новобудівельна, буд. 5А (код 43095745) 110972,80 грн (сто десять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 80 коп.) заборгованості, 1198,55 грн (одну тисячу сто дев`яносто вісім гривень 55 коп.) 0,3% річних, 83960,13 грн (вісімдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 13 коп.) інфляційних втрат, 2353,58 грн (дві тисячі триста п`ятдесят три гривні 58 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи,

2 - позивачу (49089, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Новобудівельна, 5А; , ІНФОРМАЦІЯ_1),

3, 4 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20; , ).